Réžia:
Woody AllenScenár:
Woody AllenKamera:
Vittorio StoraroHrajú:
Jesse Eisenberg, Steve Carell, Kristen Stewart, Blake Lively, Sheryl Lee, Paul Schackman, Richard Portnow, Jeannie Berlin, Ken Stott, Woody Allen (rozprávač) (viac)Obsahy(2)
Očarujúca romanca o snoch a citoch, ktoré neumierajú. Dej je zasadený do 30-tych rokov minulého storočia. Mladý Bobby Dorffman (Jesse Eisenberg) odlieta z Bronxu do Hollywoodu. Nedokáže už zvládavať život so svojimi hádavými rodičmi a gangsterským bratom, ktorý každý problém rieši hrubou silou.V Hollywoode začne pracovať ako poslíček pre svojho strýka Phila (Steve Carell), agenta filmových hviezd. Otvára sa pre neho svet večierkov, celebrít, modeliek, playboyov, producentov a politikov. Zamiluje sa do pôvabnej Vonnie (Kristen Stewartová), strýkovej asistentky. Tá má priateľa, ktorý je ženatý, ale tiež ju miluje. Vonnie si bude musieť vybrať. Bobby sa však vracia do New Yorku, nastúpi do práce u svojho brata v nočnom klube. Stane sa z neho schopný impresário, začne nový život. Zrazu však do dverí vstúpi Vonnie... (TV JOJ)
(viac)Recenzie (295)
To co som cakala som presne dostala. Woodymu idu retro filmy velmi dobre, vie do nich vlozit tu spravnu atmosferu. Ziadnu hlbku alebo prepracovanu zapletku necakajte, film sa na nic nehra. Pre mna prijemny Allenov standard. ()
Čarovná atmoška prostredia Zlatého Hollywoodu a rozohranie milostnej schémy sľubujú viacej, než čo film v druhom akte ponúkne: kĺbko milostného klišé a zbytočnú sekundárnu príbehovú líniu s bratom gangstrom. Eisenberg a Carell super, Stewartka mi tam moc nesedela a Blake Lively by si zaslúžila viacej priestoru, hoci by rozvinutie jej postavy zrejme vnieslo do filmu ěste viacej klišé. A pocitovo je film dlhší, než v skutočnosti. Unavený Woody. Dve a pol hviezdy. ()
„Myslím, že některé city nikdy nezmizí. Je to dobře, nebo špatně?“ ()
Milostný trojuhelník, o nic víc tam nejde a celé to nějak vyšumí do ztracena. Woody už točí jenom ze setrvačnosti, ale zrovna Café Society je tak hladivé, milé a svým způsobem i sympaticky staromódní, obzvláště, když to má bezchybnou atmosféru Hollywoodu 30.let, tedy doby, která mě, staromilce, vždycky přitahovala. K tomu jsem učinil poznání, že Stewart umí být i půvabná, když jí to role umožní. A vlastně i ten konec byl přesně tak melancholický, jaký asi měl být. ()
„Where’s character? Where’s loyalty?“ Otec hlavního hrdiny se ptá správně. Vícerozměrné postavy s osobností, které by se vůči sobě chovaly loajálně, v novém filmu Woodyho Allena nenajdete. Marně v něm budete pátrat také po humoru (pár úsměvných replik jen recykluje, co jsme u Allena slyšeli dříve ve vtipnější verzi), kompoziční motivaci řady scén (třeba hned té úvodní s prostitutkou), typově vhodně obsazených hercích (do 30. let se jakž takž hodí pouze Steve Carell s pěšinkou), smysluplném zapojení vševědoucího vypravěče (vážně je třeba popisovat úplně všechno, i krásu východu slunce, který právě vidíme?), náznaku, že zápletka odněkud někam směřuje (ve skutečnosti by příběh mohl cyklicky pokračovat, dokud by postavy nezestárly a nezemřely) nebo po důvodu, proč se příběh odehrává v éře klasického Hollywoodu. Tedy po jiném důvodu než je ten, že Woody má tuhle dobu zkrátka rád a dokud někdo nepostaví stroj času, bude se do ní moci vracet jedině prostřednictvím filmů. Láska k zachycenému období a prostředí, nikoli potřeba odvyprávět poutavý příběh a sdělit neotřelou myšlenku, byla zřejmě hlavní (možná dokonce jedinou) pohnutkou k natočení Café Society. Díky kameře (Vittorio Storaro) vypadá film nádherně. Přemíra světla a zlatavý nádech dodávají záběrům nadpřirozený půvab a je zřejmé, že jsme ve světě, kde vznikají sny. Zalidněte tento svět postavami, které neustále žvaní o slavných hercích, herečkách a režisérech (a žvaní jen proto, aby se nemlčelo – pointa a hlavní smysl těchto dialogů spočívá pouze v tom, že slyšíme známé jméno), přidejte jazzový soundtrack a máte film. Vlastně ne, ještě je potřeba alespoň lehce propojit jednotlivé scény tou nejtuctovější romancí pod sluncem, i když vám na aktérech této romance ve skutečnosti vůbec nezáleží a spíše vám překážejí v tom, abyste se mohli kochat dobovými kostýmy, architekturou a dekoracemi (podle čehož jsou hlavní role napsané – dvě samolibé figurky, definované jen tím, že chtějí k filmu a nedokážou učinit samostatné dospělé rozhodnutí). Café Society je tak duchamorným případem totální režisérské a scenáristické laxnosti, že nebýt vyšších produkčních hodnot a pár známých herců, domnívám se, že jde o první filmový pokus ne moc dobrého spisovatele, který nechápe, že vyprávět obrazy není totéž, jako vyprávět slovy. Bráno z té lepší stránky, výrazně teď stoupla pravděpodobnost, že Allenův první seriál (Crisis in Six Scenes) bude mnohem zábavnější než jeho (zatím) poslední film. Jde ale o útěchu srovnatelně nanicovatou jako celé Café Society. 40% ()
Film, náboženství, nihilismus, láska a gangsteři, to vše v podání, které od Allena miluju. Trochu variace na Celebrity, životní úvaha nad tím, že člověk nemůže mít tak úplně to, co by chtěl. 70%. ()
51. KVIFF - Allen natočil recyklovanou bezpečnou komediální jednohubku, Eisenberg hraje sebevědomého roztěkaného mladíka, Stewart city zmítanou hlupku, takže ve vesmíru je rovnováha a vše je tak, jak jsme na to zvyklí. Postavy jsou jednorozměrné figurky na šachovnici Woodyho humorné hříčky, nikoli skuteční lidé. Proto to celé jen prošumí. ()
Mě přijde, že Woody se vyčerpal pokud jde o postavy a příběh je to prakticky to samé, jen se mění prostředí. Herci dobrý, já si užívám Kristen, zaujala mě Blake Lively. Jesse už by podobný postavy neměl brát, ne že je by neuměl, ale už cca třetí podobná postava co se cuká, je nejistá, atd. Film má výbornou atmosféru a určitě na tom mají zásluhu i skvělý kostýmy. ()
Atmosférické a s chuťou zahraté "odnikud nikam". ()
Pokud máte Woodyho Allena rádi, tak si jeho postavu v tomto filmu okamžitě najdete. A já musím říct, že toho typickýho emocionálního ztřeštěnce tu Jesse Eisenberg zvládl poměrně zdárně. Zřejmě poctivě nakoukával všechny Woodyho filmy, protože měl nejen gestikulaci, ale udržel se i v rámci různých pohybů, posunků a chování vůči ženám obecně. Woody si navíc pro svůj další film zvolil docela vděčné téma, které on sám má moc rád a opět si tu udělal trošku legraci z marnotratnosti legendární herecké generace Hollywoodu třicátých let. Třeba Steve Carell tu byl ve své roli naprosto luxusní. To, co ale ze začátku působí jako další Woodyho dialogovka ze světa mladých, nadějných, bohatých a zkažených, se postupem času promítne jako hodně lehké melancholické drama s příchutí gangsterky. Woody tak opět natočil pro něj naprosto typický film a znovu do něj zanesl něco nenápadně nového, co dokáže pohladit na duši, ale zároveň i zaujme. ()
║Rozpočet $30miliónov║Tržby USA $11,103,205║Tržby Celosvetovo $43,763,247▐ takmer do prázdna, snaha o navodenie nejakej tej ľúbostnej iskry tu nefunguje, hlavne kvôli zlému výberu hercov, naokolo len samé tláchačky, jedine čo tu zaujme sú tie staručičké autá a nádych 30.rokov, ináč dosť zbytočnosť Allen bez šťavy /40%/ ()
Klasický vztahový Woody Allen...jen herecký part Woodyho Allena hraje (dobře!) typově velmi podobný Jesse Eisenberg... Příjemné retro... ()
,,ŽIVOT JE TAK NEVYZPYTATELNÝ...“ /// Na úvod podotknu, že Jesse jako mladík doufající ve světlý zítřky v Hollywoodu a krásná Kristen, nezkažená svůdným městem, tvoří sympatickou dvojici, která nádherně zapadá do Allenova vypravěčství. V Allenově podání je prostě (téměř) každá žena svůdná a žádnej milostnej trojúhelník není vobyčejnej. Tak jako tenhle film, kterej sice „JEN“ ukazuje, že stará láska nerezaví, ale zapadá do Allenova vidění života, kterej je komedií psanou sadistou. Možná zde máme nejslabší pointu z posledních filmů, ale síla melancholických pocitů (nejen Bobyho a Vonnie) by mě dokázala přinutit jít s hodnocení vo hvězdu vejš. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Sním o filmových hvězdách (a domu s bazénem). 2.) Kvůli hlasitýmu rádiu bych nikoho nezabil… (nebo jo?). 3.) Thx za titule „mark82“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Často jsem kroutil hlavou, protože se scénář hluboce topí v nostalgii a neustále nahazuje dobová hollywoodská jména, čistě proto, aby ukázal, jak je Phil velké zvíře. Když se ale uráčí vyprávět příběh, pro který jsme si přišli, stává se z Café society hladké i nervózní retro se sladkobolně znějící strunou stesku. 70% a zaokrouhlení nahoru právě za onen neomylný poslední tón. ()
Začalo to hezky, ale druhá část mám pocit vedla do ztracena (kde navíc postavy opticky nezestárnou). I tak je to pěkný retrovýlet do Hollywoodu/ New Yorku let třicátých a čtyřicátých, opředených desiluzí, snobskou smetánkou, navíc s humornou vsuvkou do židovský rodinky včetně tvrdých praktik gangsterů (viva Corey Stoll). Eisenberg ve svý roztomile neohrabaný a drzý poloze baví a zároveň je na facku. Jak říkám, ve výsledku nevím, co si z děje a osudu postav vlastně vzít, zda stálo za to příběh tady téhle vadné romance vůbec vyprávět - což může být záměrný, stejně jako nedotažený. Neboli tady @Cervenak a odnikud nikam :) "When the sun starts to dip on the Hollywood hills, the light often takes on the saturated loveliness of color by Technicolor..." ()
Woody je jednoznačně vyprošťovák depresí a špatné nálady, měli by mu to patentovat :-) Já vím, že mele v jednom kuse a nenechá druhého pomalu nadechnout, ale když to plní u diváků svůj účel, tak proč ne? Jasně, že to neplatí pro jeho nefandílky. Tohle retro bylo prima hlavně kvůli sympaťákovi Eisenbergovi, reinkarnace Woodyho, hrál to přirozeně a na jedničku s hvězdičkou, tedy za mě s pěti. ()
"Vezmeš si mě nebo strýčka Phila?" Vždyť Vonnie zůstane v rodině tak jako tak, takže je to asi jedno. Zejména mně to bylo jedno. Prostě jsem viděl jeden vztahový trojúhelníček, okořeněný špetkou hollywoodské filmové slávy, politické korupce a střílením do hlav. To mě asi bavilo nejvíc, když někdo někam někam přišel, beze slova někoho střelil do hlavy a zase v klidu odešel. To ostatní jsem vnímal spíše jako navoněnou nudu, která se tvářila stylově, ale mě příliš nepřesvědčila. ()
Musím říct, že mě Woody Allen nenudí - jeho filmy už jsou tak iritující a otravné, že ve mně dokáží vzbudit silné emoce a nezapomenutelné zážitky odporu a nechuti z té povrchní snobárny, co nemá nápad, vtip, ale myslí si o sobě, že tím překypuje. Jestli budu mít někdy potíže s nízkým krevním tlakem, naordinuju si maraton Allenových 2000+ filmů a možná si tak zachráním život. Takže potud dobrý. ()
Myslím, že je zrovna v módě kopat do Woodyho Allena, nicméně se chtě nechtě musím přidat. Škoda, že se mu s tak výbornými herci po ruce povedlo vyrobit zcela bezvýznamnou romanci. ()
„Život je komedie napsaná nějakým sadistou.“ Woodyho typický (myšleno v pozitivním slova smyslu) retro film. Dobovou atmosférou to přímá dýchá, od (skvělé!) hudby přes kostýmy až po vizuál. Pravda, příběhově to není nic strhujícího (čekal by však někdo něco jiného?), ale snímku jde spíš o ten příjemný, nostalgický a melancholický pocit, který u něho po celou dobu cítíte. Salvy smíchu se nekonají, ale to už je u posledních Woodyho filmů zvykem, na druhou stranu pár fórů si Allen pro své diváky přece jen připravil (včetně zábavné návštěvy společnice). Ale spíše sem vložil více trefných životních postřehů. Z hereckého hlediska jsem byl spokojený jak s ústředním párem, tak vedlejšími postavami (včetně vypravěče, samozřejmě). A líbil se mi i závěr s jeho výmluvnými pohledy a tou správnou hudbou. Škoda jen, že mi snímek připomněl, jaké mám konkrétně v této dobové kinematografii mezery, na řadu jmen hvězd a názvů filmů jsem se ke své škodě nechytal. Za mě to budou slabší 4*. „Nejdřív vrah a teď ještě křesťan. Co jsem komu udělala?!“ ()
Reklama