VOD (1)
Obsahy(1)
Príbeh stroskotanca na tropickom ostrove, ktorý obývajú len korytnačky, kraby a vtáky, je zároveň univerzálnym príbehom všetkých zásadných okamihov v živote človeka. O spoznávaní seba samého, o láske, rodičovstve i striedaní generácií rozpráva režisér Michaël Dudok de Wit, držiteľ Oscara za film Otec a dcéra, bez slov, len s pomocou remeselne dokonalej animácie. (ASFK)
(viac)Recenzie (128)
Bylo fajn vidět v kině něco úplně jiného než běžně, ale zas takovou senzaci bych za tím teda nehledal. Nadšené ohlasy se holedbají symbolikou všech zásadních okamžiků lidského života, no já v tom viděl spíš jeden zásadní okamžik života želvy... ()
Oscar 1 nominace: Animovaný film ()
Podmanivá magicko-realistickou robinzonádou s ekologickým podtextem. Semknutý, stylisticky čistý snímek, zaplněný symbolickými obrazy a založený na myšlence propojenosti jednotlivých složek živého světa. Ke komunikaci s divákem používá Červená želva především obrazů, které jsou zároveň konkrétní i symbolické a postupně nám odhalují unikátní, přesto univerzálně srozumitelnou vnitřní logiku fikčního světa. Díky cyklickému opakování situací vzniká dojem organické propojenosti všeho se vším. Pokud se něco stane ostrovu, musí se přirozeně něco stát také člověku, který jej obývá. Očistná jednoduchost není vlastní pouze příběhu, ale také vizuální stylizaci, která čtenářům komiksů může připomenout tvorbu kreslířů jako Jean „Moebius“ Giraud nebo Georges „Hergé“ Remi. Zásluhou (ne)obyčejně krásné animace je film podmanivý i během okamžiků, kdy se v něm nic zvlášť dramatického či lyrického neděje. Výtvarná stránka na pomezí magického a realistického nás přitom vede ke stejnému poznání jako zápletka filmu – přírodní řád nemusíme chápat, ale měli bychom jej respektovat. 80% ()
Na první pohled moc hezký filozofický animák, který začíná poměrně nesměle, abych se v něm po půl hodině začal ztrácet a začal sledovat sled hezkých, poměrně jednoduchý, ale na druhou stranu stále se opakujících záběrů. Jako půlhodinový krátkometrážní kousek by to bylo boží. Jako celovečerní film ale poněkud zdlouhavé. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $828,165║Tržby Celosvetovo $4,000,000▐ fakt neviem, prišlo mi to dosť pasívne a nikam výrazne nesmerujúce, táto téma mohla byť využitá tak v 15 minútovom krátkometrážnom animáku a mohlo to byť fajn ale takto no fúha /40%/ ()
Těšil jsem se na tu želvu a ona tam skoro nebyla. Symboliku zmiňovanou v obsahu jsem v tom úplně neviděl a chvílemi jsem se docela nudil. Na druhou stranu se mi líbila úsporná animace. ()
Zklidnění, smíření a koloběh života. Moc dobré. Ezoterický zážitek. Nominace na Oscara bude. Trošku jsem tam viděl vibrace z mého oblíbeného Kim-Ki Duka Jaro, léto... ()
Když šedesátiletý animátor dostane nabídku, že studio Ghibli zaštítí jeho celovečerní debut a zajistí mu tvůrčí svobodu, nemůže vzniknout nic jiného než film z odlišného světa a odlišné doby, který nezapadá do soudobých škatulek. ()
Příběh začíná bouří – opuštěný trosečník se probudí na pustém ostrově a okamžitě začne myslet na to, jak z této opuštěnosti utéct a vrátit se do civilizace. Ač se snaží sebevíc, nedaří se mu. Obzvlášť když přijde na příčinu jeho nezdaru, nedokáže potlačit svůj hněv a beznaděj a udělá něco, čeho bude později litovat. Ale to už k životu patří. Jeho samota mu ovšem dovolí poznat sebe sama a nakonec mu osud dovolí pochopit, co je to láska, rodičovství i poznat ten okamžik, kdy by stará generace měla ustoupit a svět přenechat té mladé. Celý ten magický příběh o koloběhu života je krášlen obyčejnými barvami. Autor to nepřehání s barevností, ačkoliv by mohl. Zůstává střídmý a i důležité věci dokáže zvýraznit, aniž by jim přidával na sytosti. Film pak působí, že kromě červené neexistuje v jeho světě výraznější barvy. A možná je to tak dobře, protože červená je zde symbolem lásky. Bez ní ať si je svět klidně jen černobílý. Přesto lze vidět, že každý tah je namalovaný s péčí a animaci se nedá nic vytknout. Vypráví v podstatě o obyčejné každodennosti, ač na neobvyklém místě, proto se k příběhu velmi hodí. To se ovšem nedá tvrdit o hudbě. Samozřejmě byla úchvatná jako každá hudba, kterou nahraje symfonický orchestr, přesto si myslím, že v některých scénách až kazila dojem, neboť převzala moc nad celým vyprávěním a přesunula ho někam, kde podle právě odehrávající se scény neměl být. Přesto si myslím, že pokud by se někdo jen zaposlouchal do tónů, které zněly, nebyl by zklamaný. Kromě animace a hudby již zbývá poslední důležitá věc, bez které film není filmem – scénář. Červená želva je de Witův celovečerní debut, na kterém pracoval téměř deset let. Je rozhodně mnohoznačný. Pokud jste filmovým kritikem, můžete se ve filmu rochnit a najdete si v něm to své a odejdete spokojení. Pokud jste unavený rodič, který jde s dítětem do kina, místo aby doma doháněl spánek, příběh vás spíš nezaujme. Na druhou stranu zabaví vaši ratolest, protože té by se tento nezvyklý snímek líbit mohl a bude. Proto nebojte se jít na něj s dětmi, nebojte se v něm hledat vše, co skrývá, protože tenhle snímek dokáže uspokojit každou věkovou skupinu. Záleží jedině na tom, zda dokážete tuhle snovou realistickou pohádku přijmout a neptat se „proč?“. Silné 3*. ()
A já nejsem dojat! Když vím, jaká hra se se mnou hraje, nemám chuť ji hrát. Taková symbolika, až je úplně prázdná, podobenství o životě bez života. Je mi jasné, že na to japonci francouzům skočili, ona je evropa se svými zvláštnostmi hodně přeceňovaná a obdivovaná, tím více, čím je prostému člověku (japonci) vzdálená. Zklamalo. P.S. a spoiler: nemůže po mně nikdo chtít shovívavost s filmem, kde se zabíjí želva, pod jakoukoli záminkou. ()
Nejen na první pohled připomíná Červená želva staré dobré japonské anime. Krásný němý jednoduchý příběh jednoho trosečníka, který se nakonec ubírá velmi zajímavým směrem a melancholická atmoška z filmu přímo čiší. Ideální snímek na libovolný unavený večer. ()
Krásné, stylisticky čisté umění animace ve filmu. ()
Toto dielo zobrazuje v podstate jednoduchý, možno až banálny príbeh o stroskotancovi, ktorý sa snaží prežiť na opustenom ostrove. Počas celého filmu nepočujeme ani jedno slovo, hoci je zrejmé, že hlavný hrdina nie je nemý. Dokonca ani presne netušíme v akom časovom období, či kde konkrétne sa nachádzame. Na druhú stranu tu však nesledujeme nejaké doslovné objavenie „strateného raja“. Okolitá príroda dokáže byť drsná a krutá. Zároveň však aj podmanivo krásna a upokojujúca. Ako vždy, keď nad ňou človek nemá moc, stáva sa predmetom úžasu i strachu. S tým súvisí aj dôraz kladený na cyklus. Či už hovoríme o striedaní ročných období, dňa a noci, o opakujúcom sa prílive a odlive alebo o vedomom i nevedomom nasledovaní krokov svojich rodičov. Kolobeh prírody je tu dominantný a život hrdinu je len jednou z jeho súčastí.Všetko je skrátka lyrické a pomalé. To však v tomto prípade neznamená nudu. Je to skôr ako posedenie v lese po poriadne hektickom a dlhom dni. ()
Jsem rád, že se stále ještě dělají artové animáky pro dospělé a nejen ta klasika pro děti. Červená želva je hlavně fantasy a mysteriózním příběhem a tak je na něj nutno nahlížet. Je to snová záležitost o trosečníkovi na ostrově, který když zajistí své základní potřeby začne přemýšlet o tom jak ostrov opustit. To se mu však nedaří. Když se však na ostrově posléze s někým setká, zjistí, že už vlastně nemá potřebu jej opouštět, protože to hlavní už našel. Nač tedy plout vstříc neznámému světu? Animace byly překrásné i ztvárnění ostrova. Ve filmu byly i momenty, kdy jsem ani nedýchal napětím. Jak jsem ale psal výše, musíte se na film naladit a nenahlížet na něj optikou reálu, pak by vše ihned přestalo fungovat. A celý příběh by byl o ničem, jen jakousi halucinací. Film je krásný sám o sobě, ale tou třešničkou na dortu je hudba, která film doprovází! Nádhera. Jen doporučuji na film nekoukat s nejmenšími. Není to opravdu animák pro ně. Má dcerka z něj pěknou chvilku plakala... Dávám za 4 krabíky. * * * * ()
Je až neuvěřitelný, kolik alegorie, melancholie a kreativity dokázal režisér Michaël Dudok de Wit využít ve svém celovečerním debutu na rozmezí 'pouhých' 80 minut.... 'Červená želva' je totiž komplexním magicko-realistický příběhem jednoho lidského pokolení, který fenomenálně využívá modus operandi poměrně jednoduché premisy klasické robinzonády, a následně ji implementuje do dechberoucí meta-fyzické epopeje, která alegoricky vypovídá o nezlomné vůli člověka, jeho regeneraci, o smíření s nevyhnutelným koloběhem života, poznání sebe sama, či souznění s přírodou. Snímek mistrovsky kloubí to nejlepší z japonské a francouzské animace v neskutečně pestrou vizuální škálu, jejíž impozantnost primárně tkví v podmanivé paletě akvarelových barev. Zároveň klade důraz na malebnou poetiku jak od Miyazakiho, a až komiksově vyhlížející minimalistickou kresbu jak od Hergého, a v neposlední řadě umně komunikuje s divákem skrze úchvatnou lyrickoepickou obrazotvornost, čímž utváří impresionistické scenérie stylisticky a esteticky čisté jak panenská blána. Laicky řečeno: tohle dílko nejenže splňuje, ale naprosto přesahuje ekvivalent tzv. vizuálního story-tellingu - jde totiž přesně o ten specifický typ meditativního filmu, který dominuje v rámci percepční roviny, díky čemuž velice intenzivně atakuje intuitivní vjemy diváka. Vše posléze umocňuje famózní hudební podkres Laurenta Péreze del Mara, bez nějž by onen unikátní prožitek nebyl kompletní.... Smekám jak tvůrcům, tak samotnému studiu Ghibli. Tato emocionální odysea je jednoduše synonymem nespoutané tvůrčí svobody neznající jakýchkoliv kreativních mezí a celkově posouvající hranice pojmu transcedentálního filmu - a jestliže vás snímek tak či onak přivede do tranzu, poddejte se mu, nebudete toho litovat. Absence dialogů či monologů je pouze nedocenitelným pozlátkem navíc. Již jen záleží na divákovi, jak bude číst v existenciální či environmentální intertextualitě skryté mezi řádky, a jak si následně vezme k srdci ono spirituální poselství o tom, že každý v životě nutně potřebuje svou Červenou želvu, neboli spřízněnou duši. Inu, ve fantazii se přeci meze nekladou.... [VERDIKT: redefinice transcendentálního/spirituálního/meta-fyzického/meditativního filmu. Absolutní povinnost pro všechny cinefily a fanoušky artových animáků. 10 želvích ovulací z 10] 🐢💚 ()
7/10 Príjemná oddychovka s fantastickou animáciou (najmä nočné scény s krásnou oblohou plnou hviezd), i keď pravda je, že ten príbeh nie je úplne na celovečernú minutáž. ()
"Žhnoucí slunce želvu peče, co se (s)vleče, neuteče." Možná bych dal víc hvězd, ale krátkému filmu. Kraťasu provoněnému čajem, uvařeným dcerou při čekání na návrat otce, která si krátí dlouhou chvíli zametáním pláže a chytáním ryb. Viz můj Wit. A navíc ani nesouhlasím. Samozřejmě úchvatné, filozofické, magické, očistné, o koloběhu života, o propojenosti člověka s přírodou... Aha. Takže je jedno, jak hnusně se k přírodě budeme chovat, klidně i utýrejme mučivou smrtí bezbrannou želvu? Matka příroda, ve své nekonečné moudrosti, nás za to nepotrestá, ale ODMĚNÍ, založením šťastné rodiny. To jako vážně?! Btw, moje útlocitná žena, velká milovnice želv, u toho nešťastně vzdychala a pak přišla se spásným nápadem: "Třeba ta dívka byla zakletá v želvě a princ ji vysvobodil!" Jasně. Tím, že jí přerazí klacek o kebuli a z bříška si udělá trampolínu. Ale co já vím, třeba to holandští kluci při námluvách tak dělají? ()
Velmi pěkný animovaný film, který má vše, aby si člověka naklonil - krásnou animaci, dobrý soundtrack a povedený příběh (mě osobně však nejvíc bavilo prvních 30 minut, než se tam objeví ta ženská, pak už můj zájem trochu opadl). Při sledování se mi na mysl vkrádalo srovnání s Modrou lagunou, které se myslím přímo nabízí, a v porovnání s ní mi u Červené želvy trochu vadilo, že film vyvolává spoustu otázek, na které nedává odpověď. Kdyby to bylo tak o 20 minut kratší a vypustily se z toho ty fantastické motivy, mohlo to být dokonalé (a - bože jak to slovo nesnáším, ale zde se prostě vnucuje - vyloženě očistné, podobným způsobem jako třeba Muž, který sázel stromy). Mimochodem úplně nejvíc mě tam bavili ty krabi. ()
Jako kraťas by to bylo velice funkční, sdělení o propojenosti všeho živého se dalo bez potíží vměstnat do pár minut. Svým způsobem je to velmi podobné Playtimu, jedno sdělení v několika variacích. Já vím, že opakování je matka moudrosti, ale bohužel patřím do té kategorie diváků, kterým myšlenku stačí říci jednou, při častém opakovaní na ni zanevřou. ()
Málokedy ma animovaný film "rozoberie", tentokrát sa tak ale stalo. Príbeh Robinsona zdanlivo nemôže priniesť nič extra nové či originálne, preto je veľmi príjemným prekvapením, že tento scenár to dokázal. A to aj bez slov, ktoré tu vôbec nie sú potrebné, na všetko stačia obrazy. Príbeh jedného osudu zasadený do izolovaného, ale romantického prostredia je podaný tak, že sa v istých situáciách každý nájde, pokiaľ bude na ne nahliadať, povedzme že, metaforicky. Osobne považujem za najväčšie eso rozhodnutie nechať základnú dilemu na divákovi, ktorý sa rozhodne, či sledoval fantasy, alebo ľudskú fantáziu. ()
Reklama