Réžia:
Hajao MijazakiScenár:
Hajao MijazakiKamera:
Acuši OkuiHudba:
Džó HisaišiHrajú:
Rumi Hiiragi, Takaši Naitó, Rjúnosuke Kamiki, Bunta Sugawara, Mari Nacuki, Šigejuki Tocugi, Takehiko Ono, Jasuko Sawaguči, Miju Irino, Širó Saitó (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Cesta do fantázie je dobrodružná snímka, kde sa neodohrávajú boje, hlavná postava nemá nadprirodzené schopnosti ani sa tu neháda dobro so zlom. Rozprávanie o desaťročnom dievčatku, ktoré sa ocitne v čarovnom meste duchov, bôžikov a strašidiel, sa obíde bez schém a prvoplánových atrakcií sezónnych animovaných hitov. Naopak, divákov každého veku pohltí unikátnou víziou autora, vďaka ktorej každý záber dýcha čarovnosťou, hravosťou, nápaditosťou, ale aj melanchóliou a emotívnosťou. (ASFK)
(viac)Videá (1)
Recenzie (1 006)
Cesta do fantazie je jednoduše KRÁSNÁ a rozhodně patří jak k vrcholům Miyazakiho tvorby, tak k vrcholům anime samotného. Oproti ostatním Miyazakiho filmům se vyznačuje především svojí úžasnou originalitou. Klidně mi můžete oponovat, ale lázně pro bohy jsem teda ještě nikdy neviděl a pažravý kopírovací duch je taky charakter, na který jen tak běžně nenarazíte. Děj je oproti třeba takové Princezně Mononoke pojat velmi komorně a i když je Chihiro docela sympatická postavička, ve srovnání s Princeznou působí její příběh poněkud chudě. Kde ale Mononoke vsázela spíše na epičnost a naléhavost příběhu, opírá se Cesta do fantazie o úžasné detaily a body získává především touto cestou. Pokud si neoblíbíte harpyji a batole zakleté ve vránu a sysla, tak už si snad v úžasně pestrém světě anime neoblíbíte nikoho. Pokud tedy patříte mezi anime nováčky a hledáte film, který by vás do tohoto úžasného světa uvedl, neznám (vedle Princezny Mononoke;)) lepší volbu. Ale pozor - tahle cesta do fantazie je totiž silně návyková!!! ()
Musím říci, že při sledování téhle anime jsem si připadal jako Alenka co právě propadla zaječí norou. Miyazaki na vás valí neuvěřitelnou spoustu nápadů a odkazů, ze kteterých vám půjde až hlava kolem. Film proto rozhodně stojí za to vidět znovu. Oproti "Mononoke" nemá snímek, tak tíživou atmosféru, takže bych se na něj koukl klidně i s dítkem. Cesta do Fantazie pobaví prostě každého bez rozdílu.. ()
Tak Alenka má v Japonsku sestřenici; nejsou si sice ani trochu podobny, ale schopnost ztratit se v mimo-realitě je jim společná. Jalová muzika v úvodu filmu o Džihiro, ještě v reálné filmové dimenzi, je záhy po příchodu na ono místo nepozorovaně vystřídána velkolepou. Cestou do postmoderního nenávratna se dívence postavilo do cesty cosi původního, prakulturního. Co jsou ty domečky? Co je ten tajemný dům s nápisy ve starých znacích? Rodičové, v beznávratí zabydlení, nedokáží už vnímat něco takového jinak než jako skanzen či zábavní park. (Historie pro dnešního Japonce: „Bude to zchátralý skanzen, asi; v 90. letech jich několik postavili.“) Nejsou už schopni adekvátní odpovědi na tremendum, jíž je bázeň a děs. Nechápou, že dům vzdychá. Jejich proměna (neplatí, že nevědomost hříchu nečiní) ukazuje, co se z nás stalo: konzumenti; a že pojem „cílový spotřebitel“ je fatální protimluv. Ale strach z Neznáma se v Džihiro snoubí se zvídavostí a realita se mění v sen. Jaký div, že se chce probudit, když se zprůhledňuje, čímž zpochybněn její vlastní realitní status. Nemohu souhlasit s komentátory, kteří vidí proměnu z bojácné dívenky na statečnou; ne že by jakýsi takto směřovaný vývoj neproběhl; ale Džihiro se prostě bojí, čeho jest se bát, nicméně dělá, co jest udělat; nebo byste se snad nerozplakali jako ona v téže situaci? Více se mi líbí tronův návrh „snový príbeh o dospievaní“, sám se však chci bez tohoto alegorizujícího pohledu obejít. Sledujeme příběh dívky, která nebere, která odmítá přijmout cokoli, co zrovna zásadně nepotřebuje; která má smysl pro tabu, což ji činí způsobilou jím proniknout, obstát, zvítězit, vidět. Projde všemi zkouškami pradimenze (ovšemže za pomoci mocných kouzel a všemocné lásky), aby nakonec směla vysvobodit otce a matku (tedy i svou dospělost) z koloběhu spotřebovávání a to tím, že je poznává jako ty, kteří mezi prasaty nejsou. Ale ta kulturní pradimenze, ta mimo-realita, jak ji vlastně chápat? Je to dimenze vlastní hodnoty skutečného nebo jen surreálný koncept bezhodnotné reality? Vdyť zde se právě děje gigantický provoz, v němž jedni otročí pohodlí jiných. Všichni jsou tak či onak začleněni do Firmy – buď pro ni pracují nebo jsou závislí na jejích službách. Děje se zde mystérium stálého koloběhu očisty (lázně) nebo jen proces „poskytování služeb“? Je ona dimenze taková, jaká má být nebo je taková proto, že z obou čaromocných sester vládne ta zlá? Ta, která neumožní svému dítěti dospět a hýčká je jako obludné mimino. (I toto dítě Džihiro oposléze osvobozuje k stání na vlastních nohou.) Jak si vysvětlit, že pokud nepracuješ, udržující kouzlo zmizí (srov. saze)? Kamazi se představuje jako „otrok kotelny“. Znepokojivá otázka: dělá práce z opice člověka nebo z člověka ovci? Přijde na to. Kamaziho slova: „Dokonči, co jsi začala.“ A umytí Říčního boha bylo prací vpravdě héraklovskou. Na jeho případě se ostatně ukazuje, o co také jde: je naplněn spotřebním odpadem; civilizace z něj udělala páchnoucí obludu. Dík svým nednešním vlastnostem se Džihiro ani nepromění v prase, ani neumožní Bezpáteřníkovi (resp. Muži bez tváře), aby ji pohltil tak jako ostatní – to jejich hltavost (mamon bez práce) je pohlcuje a to je růst přízračné mátohy bez tváře, růst do obludných rozměrů, mátohy číhající, co chtějí a čekající, až si to od ní vezmou. Ale ani s ním to není tak jednoduché: „Je zlý v těch lázních.“ Celý film je výtvarně překrásným dílem, které vtahuje. Nejenže maluje nevšedně působivé scenérie, nejenže obdivuhodně dbá na všemožné detaily statické i dynamické, nejenže pořádá orgie fantazie; pokud jde o mne, cítil jsem se zabydlen jako ve snu; bylo to tak neuvěřitelně živě skutečné, právě tou silou, jíž disponuje skutečnost pouze ve snu. Svou „zabydlenost“ a vůbec snovost filmu se pokusím doložit alespoň vyjmenováním některých náležitostí a drobností: dojem krajiny uzavřené kdesi mimo čas; jednoho rána je celá tato krajina zalita mořem, jímž lze proplouvat, procházet, projíždět vlakem z místa na místo; příběh odehrávající se v opulentních lázních je vystavěn na poměrně velmi malém počtu událostí, jimž je však věnován značný prostor; ta ubytovanost v nocležním patře mezi ostatními, ubytovanost ve ztracennosti, v patře podivuhodného členitého domu, v místnosti spojené s terasou a bytím uvnitř i vně; ty nebezpečné přesuny po vnějším obvodu domu; kotelník (srdce lázní) jako pavouk; saze krmeny barevnými hvězdičkami; kdykoli Jubaba v podobě harpyje vylétá na obhlídku, doprovází ji její zmenšená kopie: to poťouchle bezdůvodné snové zdvojení!; krásný mocný drak pronásledován a smrtelně raněn hejnem papírových šipek. Pak motivy, které ve svém významu dimenzi snu zřetelně přesahují, ačkoli jsou v ní rovněž jaksi uzavřeny: dvojčatost obou sester (z nichž ta zlá úslužně podniká a složitě vládne, všechno moc „řeší“, kdežto ta dobrá jedná rázem); Džihiro v závěru obě oslovuje „babičko“, což mimo jiné vzbuzuje podezření, že Kamazi nelhal, když ji sám označil za svou vnučku; na to bychom se ovšem potřebovali vyznat v psychoanalýze. Pak všechna ta ochranná kouzla, která se musejí sníst: dostat do těla, dovnitř; motiv snězení vůbec (srov. i Bezpáteřníka nebo malér rodičů). Vtipnou ťafkou, taky tak trochu „to se mi snad zdá“, je Kamaziho nefalšované „good luck“ v jinak čistě japonsky mluveném filmu. Naopak velmi nevtipnou ťafkou je další projev stupidity a nevkusu, s nímž česká (slovenská) distribuční firma předkládá „Cestu do fantazie“ a krade tak pohádce jméno (k čemuž viz komentář Flipperův), což má podobně fatální důsledky jako když vám jméno změní (ukradne) Jubaba. (Chválím však nezvykle pěkný dabing; a vzhledem k otřesné kvalitě kdesi na internetu ulovených amatérských titulků jsem rád, že jsem nejprve zhlédl českou verzi.) SPOILER Přes všechna kouzla i okouzlení, přes všechnu významuplnost každé maličkosti rozhoduje nakonec pouze dvojí: láska a rozpomenutí se na vlastní jméno; a toto dvojí se spojuje, když právě Džihiro připomene pravé jméno Hakuovi (který naopak si pamatoval její). Jalový klavír z úvodu se vrací, nyní už mi ale nezní tak mdle. Dost mě dráždí nejasnost, co byl Haku vlastně zač: zda chlapec, který malou Džihiro vytáhl z řeky nebo ta řeka. Obojí má svou hloubku. Rovněž otázka, proč se v původním názvu mluví nejen o Džihiro, ale právě o „Sen a Džihiro“; a jak je vlastně „spirited away“: vkročením do mimo-reality města bůžků nebo už nuceným vytržením z původního domova a odjezdem do post-reality? Naopak mě velmi netrápí, že nevím, co obě její jména znamenají; nemusí to být důležité, jde jen o to přejmenování, o vlastnění jména; koneckonců by se Džihiro mohla jmenovat jakkoli. Dejme tomu PollyJean nebo třeba Petra. () (menej) (viac)
║Rozpočet ¥1,900miliónov║Tržby USA $10,055,859║Tržby Celosvetovo $274,925,095║ -k tržbám ešte dodám že len v samotnom Japonsku tento počin z dieľne Hayao Miyazakiho zarobil rekordných $229,607,878 čo je doslova neprekonateľná suma a tiež to je suma ktorá sa môže veselo porovnávať z kreslenou tvorbou od veľkých Amerických produkcii ako sú štúdia Disney, Pixar či DreamWorks __Veľmi nádherná animácia v originálnom príbehu, plného kúzelných prekvapení. Treba povedať aj o najakej tej inakosti oproti zvyklostiam s produkcii z Európy či USA, lebo ide o Japonskú rozprávku, kde je toho až moc nevšedného a preto si treba na takýto štýl prezentácie treba zvyknúť. /80%/ ()
Zajímají mě dvě věci. První věc je, co je to za matroš a ta druhá je, kde se to dá sehnat. Otázku směřuji k uživatelům hodnotícím 4*+, ačokliv se domnívám, že tento výplach si nezaslouží hvězdičku jednu jedinou. Znovu u ,,animovaného" filmu od Hayao Miyazaki má problém s tím, co on optimisticky označuje, jako ,,animaci". Přechody jednotlivých obrázků prostě nejsou plynulé. Obraz je hrozně nepřirozený a otravný. Není to ovšem problém zdaleka jediný. Příběh je slovy slušné češtiny naprosto nepopsatelný, a protože nám včera brzy z rána zemřel bývalý prezident a národ je momentálně ve fázi státního smutku, tak se neodvažuji uchýlit k těmto nejvybranějším českým slovům. Hrozně, ale opravdu hrozně moc mi lezla na nervy hlavní hrdinka a ten její kastrólově střižený nápadník. Je tak trochu paradox, že to byl film hlavně o nich. Český dabing byl z kategorie otřesných. Příšerná uspavací nuda od začátku až do konce. V průběhu jsem několikrát usnul, ale aby mi náhodou něco neuniklo, tak jsem samozřejmě prospané pasáže přetáčel zpět. Efekt nulový. Neuniklo mi naprosto nic. Ostatně ono nemělo uniknout ani co. Určeno snad pro japonské děti do čtyř a půl let. Z mého pohledu jednoznačný odpad a jeden z nejhorších animáků, co jsem měl možnost vidět. ()
Galéria (99)
Fotka © 2001 - Studio Ghibli / Toho Company
![Cesta do fantázie - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/694/159694650_b15971.jpg)
Zaujímavosti (24)
- Titulní píseň měla být původně použita pro jiný Mijazakiho film, z něhož ale nakonec sešlo. Režisérovi se píseň natolik zalíbila, že se rozhodl ji zařadit jako úvodní píseň v Cestě do fantazie. (Witta)
- Keď Chihiro a Haku letia nad vodou, ona spomína, ako kedysi v rieke stratila sandálu. Ide o topánku, ktorú našli dedinčania v Totorovi, keď sa stratila malá Mei, kvôli čomu vznikla panika, či sa dieťa neutopilo, kým jej staršia sestra Sacuki povedala, že nepatrí Mei. (MontyBrogan)
- Otec dívky Čihiro řídí Audi A4 první generace. (HellFire)
Reklama