Obsahy(1)
Kontroverzný film zaoberajúci sa útokom na World Trade Center. Jedenásť režisérov dostalo priestor v rozmedzí 11 minút a 9 sekúnd, aby svojim uhlom pohľadu zobrazili situácie ľudí v rôznych kútoch sveta, ktorých sa septembrove situácie nepriamo dotýkajú. Jedenásť príbehov rozličných kultúr má spoločnú tému, ale ich spracovanie a dopady na ľudí sú rôzne. Do filmu svojimi príbehmi prispeli Alejando Gonzáles Inarritu, Ken Loach, Sean Penn, Danis Tanović, Youssef Chahine, Amos Gitai, Shohei Imamura, Claude Lelouch, Samira Makhmalbaf a Mira Nair. (RTVS)
(viac)Recenzie (54)
11'09''01 je almanachem reflexí na den, jenž v tzv. západní civilizaci (a vlastně nejen v ní) mnohé na životě změnil. Filmový almanach má stylovou formu zpracování (těch jedenáct minut, devět vteřin a k tomu jedno okénko), některé dílky se blíží pietě, další upozorňují na skutečnost, že ten, kdo seje vítr, potom sklízí bouři, jiné jsou hříčkou nekonformity, útočí se na předsudky a lidskou omezenost. Peršanka Samira Machmalbaf ukazuje dětskou nevinnost a lidskou chudobu i víru ve vzdělání jako nutnost pokroku lidství. Zaujme neúnavná učitelka v uprchlickém táboře (Marjam Karimi). Francouz Claude Lelouch využívá událost jen ke kulise u niterné nejistoty v mileneckém vztahu hluchoněmé fotografky (Emmanuelle Laborit) a turistického průvodce (Jérôme Horry). Egypťan Júsuf Šahín (ve filmu ho představuje Nour El-Šerif) přispěl niterným rozjímáním s upozorněním na začarovaný kruh ideologií a vražd. Danis Tanović z Bosny a Angličan Ken Loach připomínají tragédie, jež patří mezi ostudy západní civilizace. První prostřednictvím Selmy (Dzana Pinjo) srebrenický masakr, druhý zase skrze chilského exulanta (Vladimir Vega) tu nechvalně známou roli Spokojených států amerických u puče v jihoamerické zemi. Burkiňan Idrissa Ouedraogo přihodil hříčku o dětských nadějích chudé africké země. Zaujme Adama (Lionel Zizréel Guire), hledající způsob k zaplacení léčby své nemocné maminky, i jeho kamarádi (René Aimé Bassinga, Lionel Gaël Folikoue, Rodrigue André Idani a Alex Martial Traoré). Mexičan Alejandro González Iñárritu upomíná na vnímání události a ohromení z televizního sledování, a je v tom nesmlouvavý. Izraelec Amos Gitai trochu uštěpačně konstatuje tu běžnější izraelskou realitu a také novinářskou (Keren Mor) zuřivost, jež zdatně ke všeobecné hysterii přispívá. Indka Mira Nair přes bolesti pákistánské matky (Tanvi Azmi) pláče z honu na čarodějnice. Američan Sean Penn využívá stín události k meditaci o životě, smrti a osamělosti a ke konfrontaci veřejného a soukromého. Jde o koncert pro jednoho starce (Ernest Borgnine). Almanach uzavírá Japonec Šóhei Imamura s černohumornou hříčkou o psychických dopadech všech "svatých" válek. Zaujme jak "had" Jukiči (Tomorowo Taguči), tak jeho mladá žena Sae (Kumiko Asó) a jeho rozezlená maminka (Micuko Baišó). 11'09''01 je filmovým almanachem, má ukazovat pestrost a různorodost k jednomu motivu, slova o nevyváženosti spíše vypovídají o subjektivních pocitech vkusu či samotné schopnosti k otevřenému přijímání. Výsledek je poměrně (a snad dokonce překvapivě) kritický a nepatetický. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $127,035║Tržby Celosvetovo $1,868,798║ /40%/ ()
Hromada režisérů na stejné téma a pokaždé jinak. Americké dílo Seana Penna a Iňarritova smrtící záležitost drží tento dokumentární film v klidných vodách, kde si najde své příznivce. Francouzská část o neslyšící ženě je třetí nejkvalitnější a velmi působivá(a jednoduchá!). ()
Nevyvážený film.To se mi jako první vybaví když mi někdo v budoucnu poví o projektu Alaina Briganda 11'09''01.11 minut, 9 vteřin, 1 filmové políčko.Zní to zajímavě ale výsledek je rozpačitý.Nejvíce mě asi strhl ten příběh hluchoněmé ženy Clauda Leloucha.Pak tu je děsivý pohled na události od Gonzáleze Ińárritu, vtipný o chlapcích honících Bin Ládina v Burkině Faso, nudný o ženách ze Srebrenice, obžaloba USA od Kena Loache ale co jsem vůbec nepochopil byl ten egyptský o duchovi mrtvého vojáka.To mi chtělo říct hlubokou myšlenku ale jistě je nejslabší. Je to problém každého povídkového filmu, příště radím vybrat si trochu jiné režiséry. ()
Nevím co na tom všichni vidí když pouhé tři a kousek povídky za něco stálo. A to ta první (uplně nejlepší z celého filmu) s těma hyperroztomilejma dětma těm nešlo odolat. Dále ta s těma africkejma klukama jak chytali Bin Ládina. To totiž mělo nápad a bylo to podané velice zábavnou formou. Japonská povídka o chlápkovi co si myslí že je had byla též působivá no a pak stojí za zmínku ještě povídka Seana Penna hlavně díky hereckému výkonu Ernesta Borgnineho. No a ostatní povídky mě fakt nudily a byly extrémě prvoplánové. Nejhorší byla určitě ta co režíroval Alejandro González Ińárritu. To byla fakt hypersračka, která se snad snažila šokovat nebo já nevim co no prostě něco tak debilního jsem dlouho neviděl. A Alejnadro opět potvrdil že krátkometrážní film není jeho parketa. Celkově je 11'09''01 spíše zbytečný a špatný film s několika opravdu brilantnímy a nápaditými místy. ()
No ano, ten nezlomný lidský duch... Každá z epizod by se dala dalekosáhle komentovat, každému dle jeho pocitů, emocí, komplexů, pohledu, rozhledu, nadhledu - národnosti, víry i filosofie... Tolerance! I o tom je tenhle projekt. Tak raději bez hodnotícího komentáře... Ale smysluplnost tohoto díla v dnešní bezmyšlenkovité nadprodukci emocí je jednoznačně za pět! A (země)koule se točí dál... ()
6 / 10 Neviem... neviem... tento film sa mi hodnotí veľmi ťažko - každá z poviedok bola iná, niektoré dobré, niektoré horšie, niektoré nudné, niektoré zaujímavé, hlboké, plytké... fakt neviem. Prvé dve sú vynikajúce, potom nasleduje zopár dosť o ničom (Tanovič a Ińárritu ma dosť sklamali) a celé je to zakončené poviedkou z ďalekého Japonska, ktorá jednoznačne patrí medzi tie najlepšie - na prvý, druhý a tretí pohľad divná, no celé to zachraňuje posledná veta - kto ju videl, vie čo myslím. ()
Prvních pět šest příběhů bylo výborných, zvlášť se mi líbil ten francouzský, íránský a britský. Ale kvalita jednotlivých segmentů (celkem 11) občas kolísala. Ke konci už bylo těžké se pořádně soustředit, přece jen stopáž 134 minut je u takovýchto filmů poměrně značně dlouhá. Ale jako připomenutí jedné přelomové události velmi silný film, asi také proto, že se mu celkem daří vyhýbat se laciosti ve stylu "mrzí nás, co se stalo a věříme, že když si budeme lépe naslouchat, pochopíme navzájem své kultury, své světy". To je totiž obrovský populistický politický žvást. My nechápeme je, oni nás. Mezi námi je zeď a ta když je narušena, tak nic nepomáhá, že "žádná válka není svatá". A Američani jsou svině (viz Chile), ale to už víme dost dlouho. Vysvětlí mi někdo, jak mohl být ten idiot znova zvolen? Ale Amíci v tom nejsou sami. Je to jedno s druhým a na konci je děcko bez rodičů, matka s dcerou bez domova, muž bez nohou... ()
Kolekce hodně průměrných povídek, ze které vyčnívají pouze ta americká, burkinská a britská. ()
Projekt, na ktorom sa malo vyblázniť 11 rozdielnych režisérov, z rozdielných kultúr a rôznych náboženstiev. Téma : "Teroristický útok na Dvojičky v New Yorku". Každý to podal svojskym spôsobom, z vlastného uhla pohľadu. V Iráne detičky nemali poňatia o tejto katastrofe.... Veď ako aj, keď nepoznajú ani telefón a hodinky vidia len nakreslené na papieri. Alebo Čiľan , žijúci v Londýne , si 11.september spojil s takisto krvavým rovnakým dátumom - zavraždenie prezidenta Allendeho a použil svoj príspevok za obžalobu americkej snahy o ovládnutie celého sveta. Jednotlivé príspevky kvalitatívne kolísali, ale najväčší dojem vo mne zanechala snímka s najmenším počtom obrazového materiálu .... : Alejandro González Ińárritu. To bol príspevok, kvôli ktorému sa oplatilo pozrieť celý film !!! ()
Jedinecna zmes roznorodych a rozno-nazorovych kratkometraznych filmov, ktore mi pri niektorych scenach brali dych a opakovane vyvolavali husaciu kozu... ()
Reagovat filmem na události z 11. září 2001 je nápad s velkým potenciálem. Nicméně samotné provedení už začně pokulhávalo. Z jedenácti docela průměrných příspěvků bych vyzvedla snad jenom ten z Burkini Faso režisérky Idrissy Quedraogo. Ta celou atmosféru odlehčila vtipným příběhem o chlapcích snažících se dopadnout Bin Ládína. Lepším snímkem přispěl ještě Sean Penn či Claude Lelouch. ()
Jedenáct krátkých příběhů od jedenácti režisérů z celého světa, jejichž kvalita značně kolísá. Nebudu hodnotit všechny povídky, protože už si některé z nich nedovedu vybavit - a to právě vypovídá o jejich kvalitě. Určitě mě pobavil úvodní íránský příběh, který situaci značně nadlehčil (v žádném případě ji neznevážil). Dětský argument "Bůh to neudělal, protože nemá letadla" byl naprosto geniální. Dětský pohled použil ještě režisér z Burkiny Faso. Japonská povídka byla obecně o zlu války a k tématu se tedy dostala velkou oklikou, chilská zase využila možnosti a zobrazovala především tragédii vlastního lidu, kterou ale zapříčinili velkým dílem Spojené státy... Absolutně jsem nevěděla, co se děje, když jsem sledovala Ińarritův příspěvek, závěrečná myšlenka vše trochu napravila, ale přesto si myslím, že se mohl "předvést" mnohem víc než jedenáctiminutovou černou, šumící obrazovkou... Největší zážitek ve mně zanechaly povídky dvě - Pennova (USA) a Lelouchova (Francie). Obě vypráví o lásce, obě jsou značně patetické a obě vlastně končí dobře a režiséři v nich předvedli to nejlepší z celého cyklu. Ublížím Pennovi i jiným, ale mnohým zase hodně pomůžu... 3 a ½ * ()
Nejvíce zaujala "Izraelská", "Chilská" (ale ve skutečnosti anglická) a poslední "Japonská". Jinak vcelku velice zdařilý povídkový film - snad proto, že to nebylo pořád o tom samém. Přímo v dějišti tragédie se odehrávají asi jen tři povídky. Jediné, co mi moc nesedlo, byl Pennův kousek a ten "Egyptský". ()
7/10 Síce je to dosť nevyrovnané, no väčšina filmov je zaujímavá. Výborný je koncept 11 minút, ktorý donútil tvorcov zmestiť sa do stanovenej dĺžky filmu a preto má film ako celok dobrý spád. ()
Mne asi umelecké filmy s tragickým podtextom nič nehovoria, ale väčšinu času týchto jedenástich príbehov som sa nudil. Výnimkou bol hádam odľahčený príbeh z afrického Burkina Faso a už tradične zvláštny príbeh z Japonska. ()
V jedné věci souhlasím s woodym, je to nevyvážený film. Naprosto mne minula část, kterou režíroval Iñárritu, ale Nairova je tak brilantní, že vyváží mexický úsek, který bych bez mrknutí oka hodila do odpadu. Všechny ostatní povídky jsou výborné, byť Imamurovo spojení s 11. zářím mi poněkud uniká, držel se pouze nápovědy o poselství míru. Velmi mě oslovily povídky Loache a Penna, hodně zajímavá je Lelouchova a okouzlující i s přídavkem humoru Ouédraogova část. ()
Netreba chodiť okolo horúcej kaše a povedzme si na rovinu, že aj tento poviedkový film obsahuje poviedky rôznej kvalitatívnej úrovne. Nakoniec ale práve ich obrovská rozmanitosť ho robí tak intenzívnym. Lepšie bude aj vopred vedieť, že o pátos sa tu neotrel skoro nikto a hlavne, že po politickej stránke je skôr antiamerický. Vyberať najlepšie poviedky nebudem, to sa bude pri každom divákovi líšiť a je to iba dobre. Máme tu tak napríklad izraelský príspevok popisujúci bombový útok v Tel Avive a na druhej strane príspevok odsudzujúci stavbu osád, pričom ale vôbec nebudete mať dojem, že by mali byť zaradené do iných celkov, keďže jednou z tém kompilácie je aj odsúdenie akéhokoľvek násilia. ()
1) S. Makhamalbaf - IRÁN - 60%, 2) C. Lelouch - FRANCIE - 60%, 3) Y. Chahine - EGYPT - 60%, 4) D. Tanovič - BOSNA A HERCEGOVINA - 50%, 5) I. Ovedraogo - BUKRINA - 50%, 6) K. Loach - VELKÁ BRITÁNIE - 70% 7) A. G. IŇárritu - MEXIKO - 70%, 8) A. Gitai - IZRAEL - 50%, 9) M. Nair - INDIE - 60%, 10) S. Penn - USA - 40%, 11) S. Imamuiza - JAPONSKO - 45% > | Průměr: 55,9% (3*) | ()
Zpracování tématu 11. září z různých úhlů pohledu. Jak rasových, tak národnostních! Jedná se o 134 minut působivých záběrů a vizí! Všechny jsou dobré, ale nejvíc mě zaujaly příspěvky Alejandra Gonzáleze Iñárrita (celých 11 minut a 9 sekund mi po zádech běhal mráz), Clauda Lelouche (dechberoucí ztvárnění vztahu mezi hluchoněmou Francouzskou a americkým průvodcem pár minut před onou tragédií) a Seana Penna (důkaz toho, že smrt může dávat jinému život)! Ale každý z příběhů vám řekne něco jiného. Myslím, že tento projekt je velký krok kupředu.. ()
Reklama