Réžia:
Wojciech SmarzowskiScenár:
Wojciech SmarzowskiKamera:
Piotr Sobociński Jr.Hudba:
Mikołaj TrzaskaHrajú:
Michalina Łabacz, Arkadiusz Jakubik, Wasyl Wasylik, Adrian Zaremba, Jacek Braciak, Tomasz Sapryk, Izabela Kuna, Kinga Preis, Jarosław Gruda (viac)Obsahy(2)
Film sa odohráva v časovom rámci 1939-1943 a jeho ústrednou témou je problém spolužitia Ukrajincov, Židov a Poliakov na poľskej Volyni, dnešnej severozápadnej Ukrajine, ktorý ústi do masakra Poliakov. Scenár bol napísaný podľa zbierky poviedok Stanisława Srokowského s názvom "Nenávisť". Zosia Glowacká je dievča z malej dediny v juhozápadnej časti Volyne. Miluje ukrajinského chlapca Petra, ale otec jej vybral za manžela bohatého vdovca Skibu s dvoma deťmi. Čoskoro vypukne druhá svetová vojna a život dediny sa tragicky mení. Fašistická okupácia Sovietskeho zväzu, židovské pogromy, príchod Nemcov, nepodarená ukrajinská snaha o vytvorenie nezávislého štátu, víťaziaca Červená armáda a besnenie Banderovcov. Uprostred vojnového chaosu, etnickej nenávisti a zla príde Zosia o manžela. Zúfalo sa snaží prežiť a zachrániť svoje deti... Jej príbeh je zrkadlom celej zložitosti vtedajšej doby. (TV JOJ)
(viac)Recenzie (387)
Smarzowski servíruje nejdrastičtější polský masakr v dějinách. Brutální čistka ukrajinských nacionalistů, kteří vzali útokem polské civilisty za 2.světové války. Děsivá představa vzájemného vyvražďování násobená skutečnými událostmi kde nemusí hrát hlavní roli ani armáda. Začátek filmu ukazuje hezké zvyky i folklór v oblasti Volyň. Postupně se rodí nenávist mezi sousedy i kamarády jiných národností. Popolšťování, pokatoličťování a zabírání půdy vyvolávaly protesty Ukrajinců, kterých byla většina. Stupňující nevole se promění v drastické vyřizování účtů ukrajinských banderovců na polskou menšinu. Film vyniká mimořádnou realizací, bojovou akcí a skvělými válečnými scénami. Michalina Łabacz byla v hlavní roli úžasná a i ostatní role hereckých představitelů zaslouží pochvalu. Drsný ale nekompromisní snímek, který se nebojí ukázat lidské zrůdnosti let minulých. 8/10 ()
Zosia je postava, ktorá sa ako červená niť tiahne celým dielom, aby sme skrze ňu vnímali, že sa nedá uveriť čoho je vlastne svedkom. Len tak sa dá pochopiť význam filmu, ktorý je technicky spracovaný veľmi dobre i hodnoverne, s príbehom to značne škrípe. Ako som už uvádzal pri neskoršom režisérovom diele Kler, platí to aj pri tejto snímke a teda, že sa tvorca opäť snaží poňať filmom veľa, no vyjadrí málo. Za 150 minút sa snaží prerozprávať šesť rokov vojny. Film preplnený množstvom minipríbehov, slabo prepojených, kazí celkové vyznenie, lebo nevytvára zrozumiteľný i uveriteľný celok. Mizerný strih tomu celému „pomáha“. V snímke sa prepletú komunisti, nacisti a nakoniec Banderovci, ktorí nie sú ani poriadne predstavení. Následnosť či konzistentnosť scén je chabá. Človek ako-tak verí hrôzam, ktorým čelí Zosia, no zvyšok ansámblu je iba obyčajný komparz, ktorý každú chvíľu nejaká ďalšia postava skosí. Emócie nestíhajú doznieť, napr. Zosia v sebaobrane zabije chlapa, ktorý ju chcel znásilniť a nič to s ňou nerobí. Ide sa ďalej, lebo film ešte toľko toho musí ukázať... a teda forma vyprávania je neprehľadná, len sa melie a řezničí do zbláznenia. Jej záverečné stretnutie so sestrou, ktorá od úvodnej svadby zmizne na dve hodiny je fór, ktorý sa nedá zožrať. Zosia akože pešky dorazí tam kde býva, to je fakt úlet! Smarzowski je v tomto fakt diletant. Divákovi, ktorý nepozná problematiku a historický podtext, tento film povie žalostné nič. Ja som si niečo pred pozretím naštudoval, no aj tak na mňa snímka pôsobí zmätočne. Zúfalo chýba aspoň titulok k opísaniu situácie, popr. roku, rozvedenie príčiny. Divák nevie čo chce rejža odvyprávať a hlavne cez koho, Zosia sama nestačí. Po jednej skúsenosti so Smarzowského filmom by som poznamenal, že opäť raz si schuti skritizoval niečo náboženské, tentoraz možno aj právom (fanatický nacionalizmus poháňaný duchovenstvom počas kázní v kostoloch), ako niečo fanatické, no tým, že poukázal iba nato, sa vyfarbil, že mu Cirkev leží v žalúdku a neváhal si aj takto do nej kopnúť. Naturalizmus scén je presný, v tomto sú využité filmové prostriedky veľmi dobre. Wolyňský masaker je téma, ktorá skrýva veľký potenciál a snáď si ju ešte niekto zoberie na paškál v budúcnosti. ()
Od války uplynulo mnoho let a je skoro šokující kolik reflexe stále chybí. A o to víc je třeba si opravdu cenit takovýchto snímků, které se nebojí vyvolat kontroverzi. Tak jako pohrdám litry krve ve zdánlivě sofistikovaných snímcích, jako je Osm hrozných, tak zde je s hrůzou přijímám a kvituji jako memento odsuzující násilí a lidskou debilitu. V určitých pasážích už mi běhal mráz po zádech a pociťoval jsem intenzivní chuť se nedívat, protože jsem věděl, že tohle se stalo. Smarzowski se s tím opravdu nepáral a dnešní politická korektnost, ve srovnání s tímhle, vypadá jako mentálně opožděný retard. Jak se sám režisér vyjádřil, cílem snímku bylo vyvolat kontroverzi a to se mu beze zbytku povedlo. Pochopitelně, je to Polák a nebude Poláky shazovat. I přesto v jemných náznacích neváhal ukázat i Poláky jako lidi, kteří nejsou úplně čistí, jednak neskrývaný polský antisemitismus (dnes už ho ani skrýt nejde) a také otázka působení Lachů v meziválečném období na ukrajinském území, ale toto opravdu velmi jemně. Žádná snaha o politickou motivovanost Ukrajinské osvobozenecké armády, jen ryzí naturalismus, upozorňující na hrůzy minulosti, vyobrazené děsivým způsobem tak, že nemůžu nezmínit Jdi a dívej se, kde se režisér podle mě musel inspirovat. Není tu žádná snaha o personifikaci s hlavní hrdinkou, ta je jen průvodcem v polodokumentárním filmu, který se nic nevymýšlí, nic nemanipuluje a prostě předkládá poměrně solidně ucelený obraz děsu. Jsem přesvědčený, že cílem bylo vzbudit zájem o jednu z mnoha nereflektovaných otázek dějin války. A to je dobře, kdypak se třeba někdo obuje do českých konfidentů? Tahle reflexe by sakra byla třeba. ()
Čirá esence nacionalismu a lidské zhovadilosti. Aneb co se stane, když tupému davu indoktrinujete do mysli myšlenku, že je něco víc než jeho soused, jiné národnosti, vyznání nebo barvy kůže a že právě ti ostatní mohou za jeho zkurvený život. A že by se u nás nemohlo stát? Stačí zajít do nějaké té hospody nižší cenové skupiny a parafrázovat Švejka: "Dejte si 10 piv, pustťe si Olivii Žižkovou a uvidíte co budete říkat (dělat)." ()
Skvěle natočený film o nesmírné lidské tragédii, jaká se odehrávala za 2. světové války na Volyni, ale nejen tam a nejen za 2. světové války. Nutí k hlubokému a znepokojivému zamyšlení, kam až může vést vypjatý nacionalismus a jak snadno se dá rozdmýchat národnostní, etnická či nábožensky motivovaná nenávist a k páchání jakých neuvěřitelných zvěrstev může dovést jinak původně „slušné“ lidi. V době vzrůstajícího nacionalismu a politicky pěstované nenávisti k jiným národům a etnikům i v dnešní civilizované Evropě je film mrazivě aktuální – ukazuje, jak tenká může být hranice mezi dobrem a zlem a jak lehce se dá vyvolat davová psychóza vedoucí až k brutálně nelidským zločinům, kdy se běžní lidé stávají zavrženíhodnou krutou a zcela bezcitnou chátrou. Bylo mi předem jasné, že nebude snadné shlédnout takový film, ale nelze před něčím takovým ani zavírat oči. Ani ty nejbrutálnější scény, a že jimi v závěru snímek nešetří, však nejsou pojaty samoúčelně a podtrhují jeho sílu a naléhavost. V rychlých střizích se jen občas člověk ztrácí v reáliích – snímek mohl být trošku méně roztěkaný, i když to na druhou stranu podtrhuje chaotičnost tehdejší doby. Oceňuji také, že snímek není jednostranně zaměřený a vyhnul se tak lacině propagandistickému duchu, ke kterým podobné filmy jinak často sklouzávají – zlo a dobro zde není politicky černobílé. ()
Příběh to žádný nemá. Po nudném začátku, který má vytvořit pohodu, se postupně dopracujem ke gradujícímu násilí ve jménu ... bůhvíčeho. Neznám skutečnost a ani se mi to nechce hledat, Volyň, Jugoslávie, Afrika ... smutné, co člověk člověku je schopen udělat, aniž by měl skutečný důvod. ()
Mrazivo chladný pach spálenej zeme. To ponúka režisér Wojciech Smarzowski divákovi vo filme, ktorý ho zavedie do oblasti Volyne na konci tridsiatych a začiatku štyridsiatych rokov 20. storočia - do oblasti, kde spolu žijú Poliaci, Ukrajinci a Židia. Na tomto mieste to medzi jednotlivými národnosťami vrelo ešte pred vypuknutím druhej svetovej vojny, s jej začiatkom sa však v ľuďoch začína prebúdzať to najhoršie zlo. Smarzowskeho film v sebe zachytáva najmä skutky páchané ukrajinskými banderovcami voči poľskému civilnému obyvateľstvu, vďaka čomu nejde o typický snímok z obdobia druhej svetovej vojny. Všíma si totižto len jej úzku časť - časovo a miestne ohraničenú kapitolu, čo však v žiadnom prípade nijak neuberá na jeho historickej dôležitosti. Práve naopak. Tento film z roku 2016 je dôležitým mementom - pripomienkou beštiálnych udalostí, keď sused zaprel suseda do tej miery, až ho nakoniec dokázal zavraždiť. Snímok je svojím spôsobom rozdelený na akési kapitoly - časové úseky - sledujúce udalosti zo života mladej Zosie Glowackej (Michalina Łabacz), čím sa na mieste núka porovnanie s kultovým sovietskym filmom Иди и смотри. Zároveň sa toto porovnanie núka aj v prípade naturalistických, ba až drastických scén. Na nich Smarzowski stavia podstatnú časť svojho filmu. Nie však preto, že by chcel diváka nasilu šokovať, ale preto, lebo bez nich by nebolo možné čo najautentickejšie zobraziť zlo, ktoré sa v oblasti Volyne skutočne odohrávalo. V diele s minutážou dve a pol hodiny ho tvorcovia postupne gradujú až do takej miery, ktorú nemusí citlivý divák zvládnuť sledovať. Film je zároveň aj akousi sondou do bezcharakternosti človeka, pokrivených či žiadnych chrbtových kostí a ukážkou prezliekania kabátov. Keď sa trochu odkloníme od príbehu, výborná je pestrá paleta hercov, ako aj výprava do blízkeho, no v podstate tak vzdialeného (a najmä komplikovaného) kraja. Wołyń ani zďaleka nie je typickým filmom z obdobia druhej svetovej vojny. V menšom meradle však zobrazuje obrovské zverstvá skrz naturalistické obrazy, ktoré majú silu divákovi zaliezť poriadne hlboko pod kožu a ešte hlbšie do mysle. Určite nejde o dielo pre každého, kto pri ňom však vydrží do konca, bude môcť skonštatovať, že ide o výborný film o hrozných veciach. Smarzowskemu sa podarilo vytvoriť silný počin, na ktorý by sa nemalo zabudnúť. Rovnako ako by sa nemalo zabudnúť na volyňskú genocídu. ()
Zoufalá doba a šílené činy spáchané na území Volyně, dříve patřící Polsku dnes Ukrajině, o tom je tento film. Místo, kde žili Židé, Poláci a Ukrajinci. Po příchodu rudé armády si začala ukrajinská armáda s nacionalisty vydobývat nárok na tento kus země. Vztahy mezi Poláky a Ukrajinci se stupňovaly. Vše začalo po příchodu nacistů, kteří zde likvidovali židy a tak začal boj mezi dvěma sousedy v období největší světové války. O tomhle přesně film je. Pro mě novinka, takže jsem se těšil, nakonec jsem ale zklamaný. Film je natočen dobře, ale scénář ani střih mě vůbec nevyhovoval. Občas jak když zapomněli natočit kousek filmu. Člověk se taky občas ztrácí v tom kdo je kdo. Začátek a folklórní složka mě spíš štvala a občas se to divně vleklo. Na konci vše vygradovalo, ale ani to mě nijak neuchvátilo a i když se děly zvěrstva, tak byly natoceny tak, že nebyly vidět a v podstatě to na mě nepřeneslo žádné emoce v podstatě za celý film. Zběsilé, blbý scénář, špatný střih. Proto slabší 3* ()
Film pro pametniky. Zena, dite, valka, nasili, magori, presvedceni. Vse v jednom chumlu bez hlavy a paty. Nedivatelne. ()
Je to hodně drsné. Začátek se mi líbil moc, myslel jsem, že úvodní zápletka se potáhne celým filmem. Ale ouha. Věci se změní velice rychle. Sugestivní masakr. Jediná věc, která mi vadila, že jsem chvílemi nevěděl, kdo je kdo. Škoda. Seznamování s postavami mohlo být delší. Řezačka v druhé části filmu je asi účelová. Válka a její zvěrstva obnažena v celé "kráse". ()
Nikdy mi nebylo z filmu fyzicky špatně. A z lidí. Nikdy mi nebylo tak špatně z lidí. Dávám plný počet, ale už nikdy ten film nechci vidět. ()
Jsou filmy, které jednou z nutnosti v půlce zapauzujete a pak tak dlouho odkládáte pokračování, až je nakonec nedokoukáte. Filmařsky povedené, ale protože jsem tušil, že už mě čekají jen drastické scény, vzdal jsem to. ()
100% ()
Těžko komentovat ... Prvních 20min máte naučnou poučku, jak v roce 1939 vypadá tradiční východo-evropská svatba. Poté místo aut lítají na koních a řežou se tam rákoskama a následný zbytek snímku se už Rusáci, Poláci, Ukrajinci a Němci řežou na malém kousku mapy způsobem, který nejspíš v tehdejších dobách by se dal charakterizovat jako normální. Většina lidí si při zamyšlení nad 2. světovou vybaví okupaci, vojáky, tanky, bomby, rasisty/židy, tábory a hromady mrtvých ... kupodivu tu Němci jsou vlastně jako ty nejpohodovější. Nicmén co jsou lidi schopni napáchat jen kvůli tomu, že někdo žije tady a někdo tam - to je neskutečné. ()
40% - komentář 20ti slovy: Začátek zbytečný, další hodina míň zbytečná a posledních 40 minut "životní peklo". "Dynamický" střih mi nesedl a často jsem se v ději ztrácel. ()
Du blejt... ()
Skutočný príbeh z 2. svetovej vojny, z úplne iného súdku. Nemecká a poľská kinematografia je schopná priniesť snímky, ktoré nie sú nijak prikrášlené a toto je jeden z nich. Volyň sa na nič nehrá a hodnoverne ukazuje, čo sa skutočne dialo. Takto surový film som už dávno nevidela a pri niektorých scénach je ťažké uveriť, že ľudia boli niečoho takého schopní. Poliaci znovu ukázali, že zobrazenie vojnových udalostí im ide skutočne bravúrne. ()
Krutý, věrohodný. ()
,,A řekl by sis méně, kdybych byl Polák?“ ,,Řekl bych si o víc.“ S Volyní je to hrozně těžké, ale neřekl bych nemožné. Toto téma je jako látka pro film nesmírnou výzvou z několika důvodů. Jednak je to obrovská koncentrace násilí mezi do té doby v klidu žijícími lidmi. Druhý problém je národnostní a náboženský. Sice je tomu již více než sedmdesát let, ale tyto kategorie jsou stále živé, aktuální a hlavně se na nich zakládají novodobé státy, jak Polska, tak Ukrajiny. Čili těžko se dá předpokládat, že diváci se na tuto látku budou dívat s podobně neutrálním zaujetím jako na třeba čínský film ze starověku. Nicméně zpět k filmu. Tomu se podařilo uchopit toto téma snad tím nejnešťastnějším způsobem, jakým to šlo. Poměrně velké množství postav nechává bez dialogů, i hlavní hrdinka za celou dobu sotva párkrát promluví. Velmi těžko jsem se pak dokázal vžívat do jejich situace, když jsem je v podstatě neznal a netušil, co si o tom vlastně myslí. Jak film postupuje, dostávají se na řadu výlevy zběsilého násilí, které je opravdu nechutné, ale kamera před tím nezavírá čočku. Nicméně s ohledem na to, že postavy se vynořují a zase mizí, aniž bychom tušili, co tam dělají, tak zmíněné násilí působí hrozně samoúčelně a zbytečně. Ano, tenkrát sice toto násilí proběhlo, ale filmové zpracování má mít nějaký dramatický oblouk, ale to zde zcela chybělo. Kdyby se radši tvůrci soustředili na ukázání příčin tohoto násilí, udělali by lépe. V této souvislosti jsem si vzpoměl na film Mississippi burning, který jsem nedávno viděl, jak v něm herečka Francis McDormandová prohlašuje, jak těžké je žít v rasismu, když je nenávist kolem člověka už od mala. Stejné to podle mého názoru bylo i tenkrát v oblasti Volyně. ()
Reklama