Réžia:
Roland EmmerichKamera:
Robby BaumgartnerHrajú:
Halle Berry, Patrick Wilson, John Bradley, Charlie Plummer, Kelly Yu, Michael Peña, Donald Sutherland, Eme Ikwuakor, Carolina Bartczak, Maxim Roy (viac)Obsahy(2)
Nový veľkolepý sci-fi film od majstra blockbustrov Rolanda Emmericha. Zásah asteroidu zmení obežnú dráhu Mesiaca, a ten sa rúti priamo na Zem. Vesmírna posádka sa vydáva na záchrannú misiu s jediným cieľom. Odvrátiť zánik ľudstva a skazu našej planéty. (Magic Box)
Videá (13)
Recenzie (554)
Přiznávám, že mě to bavilo a během všech těch vykolejených bláznivin, co se v tom neustále dějí, jsem měl připitomělý úsměv na tváři, ale člověk k tomu musí přistupovat jen jako k totálnímu non-braineru (zvlášť při dialozích). Bylo pro mě příjemným překvapením, že z postavy Johna Bradleyho, ze které jsem po zhlédnutí trailerů měl největší obavy, se nakonec vyklubal highlight filmu. Dějová linie s ním, Patrickem Wilsonem a Halle Berry mě bavila, ale Moonfall si bohužel táhne jako obří kouli u nohy i nucenou paralelní linii s rodinnými příslušníky na zemi a tyhle prostoje pro mě byly kamenem úrazu. Scény s hrozně napsanými, nezajímavými, nesympatickými a i otřesně zahranými charaktery (Charlieho Plummera nechci už nikdy v ničem vidět) chvílemi měnily blbé leč zábavné guilty pleasure v bolavý trapas. ()
Film jsem viděla ve 4DX a vzhledem k tomu, že jsem se chvílemi malinko nudila, tak určitě NEdoporučuji klasický 2D formát, protože to nejspíš bude ještě horší... Ač věrný emmerichovec, na základě prvotních reakcí jsem čekala, že to bude takřka nekoukatelné a voila. Abyste mě pochopili, "Moonfall" není dobrý film, ale když to vezmu kolem a kolem, zas tolik nechybělo. Efekty jsou jako již tradičně výborné, postavy jsou sice unylé, ale nejsou ani trapné ani totálně bez mozku a dokonce ani ty hlášky nebyly vyloženě kill-me-now, jak jsem se obávala po posledním, naděje pohřbívajícím traileru. Největší problém tkví paradoxně v samotné katastrofě. Režisér a další dva scénáristé (aha, tak proto!) se tentokrát rozhodli smíchat přírodní katastrofu globálních rozměrů s mimozemskou A.I. hrozbou a ač je to docela zajímavé/příjemné obohacení (jinak bychom tu měli de facto "2021 - Part 2"), tak to bohužel nedokázali správně vyvážit. Ve výsledku tak máme sci-fi o pár lidech z NASA, kteří se snaží najít plán na záchranu světa, protože se k Zemi řítí mechanický Měsíc a způsobuje strašlivé věci, KTERÉ SE AŽ NA PÁR VÝJIMEK ODEHRÁVAJÍ OFF-SCREEN!!! Tohle jsem musela opravdu rozdýchávat, protože jsem se těšila, jaké lahůdky a všemožné vychytávky nám v rámci hrátek s gravitací "Mistr destrukce" naservíruje tentokrát a... a... a nic. Kde jsou záběry na památky? Proč nic nespadne na Bílý dům? Proč se nezbortí nápis Hollywood? Proč nevidím vlnu řítící se na Tower Bridge? Proč šikmoocí lidé nepobíhají sem a tam po nejznámější křižovatce světa? Proč, Rolande, PROČ?!? A ano, ta absence paniky je taktéž neodpustitelná. Mně někdo říct, že jsme za 3 týdny všichni mrtví +vidět přílivové vlny, propadající se zemi a padající kusy Měsíce, tak mi hrábne. Tady se ozve ohlušující fíííííííííí, následuje náraz obřího kusu měsíční skály do nedaleké hory a reakcí hlavní skupinky je jen nezúčastněný pohled a věta "jdeme dál". Upřímně, naivita a ignorování zavedených postupů či základních fyzikálních zákonů (a že je jich ve druhé polovině požehnaně...) mě bolí daleko méně než chybějící náboj či projevy lidskosti/nelidskosti, které by mi pomáhaly cokoli cítit. K mimozemské "šoking" zápletce se více vyjadřovat nebudu, ta mi absolutně nevadila; i když to byl mišmaš 100x viděného. ()
Nech mi nikto netvrdi, ze to nie je remake nejakech zabudnutej 50's beckovej pecky. Posobi to ako keby Mal George Pal sucasnu technologiu a chcel si natocit svoju Vesmirnu odyseu, pripadne Interstellar. Je to sice debilne za hranicou vsetkych moznosti, ale strasne dobre som sa bavil. Guilty pleasure ako hrom. 7/10 ()
Roland Emmerich by nejspíš z fleku mohl napsat knihu 100+ 1 možností, jak zničit svět. Filmy jako Den nezávislosti, Den poté či 2012 ostatně Emmerichovi vynesli přezdívku mistr filmové destrukce a to i přesto, že ve své kariéře natočil třeba i historická dramata (Patriot, Anonym, Bitva o Midway) či regulérní akční filmy (Útok na Bílý dům). Právě filmy o destrukci planety Země ovšem budou nejspíš Emmerichovu kariéru ztělesňovat nejvíce, čemuž napomůže i fakt, že se Emmerich takových látek hodlá očividně chopit i nadále. Důkazem budiž jeho novinka Moonfall, kde tentokrát může Zemi zničit Měsíc a s rozpočtem 146 milionů dolarů jde o jeden z nejdražších nezávislých filmů všech dob. Což je ovšem ve finále bohužel na celém Moonfall to nejzajímavější. Roland Emmerich si svou pověst mistra filmové destrukce rozhodně nezískal pro nic za nic, jeho filmy sice většinou spadali do kategorie guilty pleasure, dalo se na něm ovšem fakt koukat, v rámci velkolepé destrukce si Emmerich nebral servítky a velkolepé destrukce či lámání litosférických desek v jeho podání vždy stálo za to. Moonfall ovšem působí v rukou Emmericha vyčpěle a potencionálně signalizuje, že by měl Emmerich odejít do důchodu dříve, než bude ještě hůř. Síla Emmerichových destruktivních filmů nikdy netkvěla v silném scénáři, ale ve velkoleposti, kde Emmerich i ve 21. století točil tak trochu sympaticky devadesátkovým způsobem. U Moonfall ovšem jakoby rezignoval tak trochu na vše. Aby to hezky vypadalo, aby postavy a jejich úloha v příběhu byli alespoň trochu nosné a především, aby ta destrukce byla opravdu velkolepá a vyrazila dech. Jakoby Emmerich najednou rezignoval na vše, co mu dříve tak moc šlo. Emmerich prostě tentokrát nenatočil další solidní zábavu ani slušný výplach. I tentokrát se tu Emmerich snaží tak trochu ambiciózně otevřít vrátka pro novou velkolepou intergalaktickou ságu, i tentokrát servíruje příběh hrdinů, kteří mohou spasit svět i jejich blízkých a i tentokrát ve velkém boří svět. Jenomže ve všech ohledech mnohem méně funkčněji než kdykoliv předtím. Ve finále není ani moc prostoru pro to, aby si člověk užíval tu destrukci, aby s hrdiny pociťoval osudové utkání o osud Země a aby alespoň chvíli skutečně pochyboval nad tím, zda se svět podaří spasit či nikoliv. Emmerich má alespoň štěstí na obsazení, kdy Patrick Wilson potvrdí pozici herecké jistoty, Halle Berry je ve své úloze fajn, John Bradley i přes fakt, že hraje postavu, na jejichž bedrech leží pozice otloukánka protkaného těmi nejstupidnějšími hláškami hraje společně s Wilsonovou postavou jedinou postavu s nosným příběhovým archem a ve vedlejších rolích neurazí ani Charlie Plummer a Michael Peña, své si v malé roličce odehraje i Donald Sutherland. I z jednorozměrných a víceméně dvakrát nezajímavých postav ti herci vymačkávají maximum a alespoň částečně dokážou působit i dojmem, že si natáčení Emmerichovo novinky užili. Nemá přitom dvakrát cenu řešit, že učitelé fyziky či experti na astrofyziku budou při Moonfall nejspíš nonstop kroutit hlavou. A musí se nechat, že piplat vizuální efekty nejspíš dalo strašně moc práce. V tomto případě se ovšem hodí známé „To muselo dát práce, přitom taková blbost ´´. Jinak to vlastně celé skutečně působí dojmem, že se Emmerich tentokrát dvakrát nesnažil a Moonfall díky tomu dokáže působit i jako dílo jeho obdivovatele/napodobitele s výrazně menším měřítkem. I potenciál zobrazení toho, jak na blížící se konec reaguje veřejnost je ve finále promrhán, přitom je pozdější linka odehrávající se ve světě, kterému hrozí brzký konec světa rozhodně nejzajímavější v porovnání s linkou ve vesmíru, kde zásadní odhalení posune stupiditu celého námětu do ještě větší výšiny. Emmerichovy destruktivní filmy přitom byli vždy naivními blbiny (navzdory několika funkčním vážným momentům), u Moonfall jakoby ovšem v jistých momentech vyloženě chybělo ono sebeuvědomění. Především v momentě, kdy se odhalí, co za ústřední zkázou stojí a rázem se skutečně objeví potenciál, který by mohl být natažen na celou trilogii. Jenže by se jí musel ujmout člověk s razantně jiným přístupem než Emmerich, který jakoby se rozhodl, že už nic nikomu nemusí dokazovat. A na stará kolena natočil neskutečně slabý odvar toho, v čem neměl konkurenci. Kamenem úrazu je i fakt, že film trvá 2 a čtvrt hodiny, kdy nohy podkopává především slabý rozjezd. Jakmile se definitivně s ústřední trojicí vydáme zpět do vesmíru a souběžně se věnuje poměrně slušné před-apo rovině tak to má alespoň nějaký spád a čekání na začátek závěrečných titulků není tak útrpné. Opět ovšem platí, že dvakrát na ničem nezáleží a osudové vyvrcholení nemá dvakrát takovou váhu, jakou sám Emmerich nejspíš chtěl. A když to celé ani v IMAXU nepůsobí dvakrát kolosálně, je něco prostě rozhodně špatně. Emmerich se dost možná v rámci katastrofických filmů vyčerpal. Tentokrát z toho není zábavná jízda ani obdivuhodný návod na zničení Země, ale neskutečně neživelná, neatraktivní, rutinní, , nezajímavá, promrhaná a především pitomá (i v kategorii Emmerichových katastrofických filmů) záležitost, která dvakrát neobstojí ani na tom největším plátně s tím nejlepším zvukem. Zrovna od Emmericha velké zklamání a dost možná i varovný signál, že je definitivně ideální čas na to jeho kapitolu tvorby katastrofických filmů uzavřít..... () (menej) (viac)
Takže v našem Měsíci je obří gyroskop. Fajn. A my budeme potřebovat endoskop, abychom se podívali, jak je král filmových kasastref hluboko.. Emmerich se vytasil se vzorcem, který mu funguje čím dál tím míň (lidstvo v ohrožení, znovunalézání náklonosti na ose otec-syn, sebeobětování hrdinných loserů atd.) a upřímně, je to duté jak ústřední předmět megastrukturové teorie. Zatímco uvnitř Luny se to pohybuje na hranici snesitelnosti, dění na Zemi je i kvůli odporným trikům a nulovému entertainmentu k nevydržení. Rolande, na tohle ti chčije Fuzz Aldrin! ()
Galéria (92)
Zaujímavosti (16)
- Roland Emmerich se nechal slyšet, že pakliže by film vydělal dostatek peněz, vznikly by ještě dva další díly, které by se točily současně (čímž by se snížil rozpočet). (fiLLthe3DD)
- Při natáčení měl režisér Roland Emmerich k dispozici opravdového astronauta jako poradce. Ten příležitostně přistoupil k Rolandovi Emmerichovi a řekl: „Hej lidi, myslím, že toto opravdu není možné.“ Odpověď byla jednoduchá: „Neřeš to, je to jen film.“ (DJMaroko)
- Roland Emmerich prozradil, že více jak hodinu z filmu tvoří záběry na herce, kteří se nacházejí před velkou LED obrazovkou promítající pozadí. Ke skutečnosti dodal: „Takhle se dnes natáčí moderní filmy, kdy většina pozadí je zkrátka uměle vytvořená.“ (NiWi)
Reklama