Réžia:
Claude LelouchScenár:
Claude LelouchKamera:
Pierre-William GlennHudba:
Michel LegrandHrajú:
Jeremy Irons, Patricia Kaas, Thierry Lhermitte, Alessandra Martines, Jean-Marie Bigard, Yvan Attal, Ticky Holgado, Amidou, Claudia Cardinale (viac)Obsahy(1)
Režisér Claude Lelouch záměrně zvolil směs protichůdných žánrů. Balancuje mezi romantikou, thrillerem, komedií, muzikálem a dobrodružným filmem a zahrává si s nadpřirozenem. Britský lupič-gentleman Valentin (Jeremy Irons) nechává za sebou prázdná klenotnictví a vyplouvá z francouzského Fécampu sám na nádherné plachetnici na plavbu kolem světa. Je ale víc na útěku sám před sebou a před svou minulostí než před policií. Podobně jako Valentin by chtěla udělat čáru za dosavadním životem i Jane (Patricia Kaas), jazzová zpěvačka v noblesním marockém klubu. Osudem je souzeno jim se setkat: za bouře v marockém přístavu, i u zázračného hrobu princezny v posvátném městě Moulay-Yacoub. A přestože se oba rozhodně chtěli vyhnout jakémukoli dalšímu milostnému vztahu, prožijí love story. (oko)
(viac)Videá (1)
Recenzie (6)
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $736,872║Tržby Celosvetovo $2,860,785║ ()
Již druhý film Clauda Lelouche, který jsem tento týden viděl. Opět se nejedná o úplný odpad, jak se nám snaží namluvit Mgiel, ačkoli musím přiznat, že Lelouch začíná být pro mě čitelný - romantické románky, hodně jazzového zpěvu, rychlé střihy (někdy možná až moc) a protahovaný konec, kde je na konci snad až příliš vykonstruovaný zvrat (zvláště scéna, kdy Irons je po operaci a pak zjistíme, že není). Vůbec je v tomto filmu hodně snových scén - snad až přeludů. Irons i Patricia Kaas (s nádherným hlasem a stejně impozantním hrudníkem) trpí poruchami paměti (překladatelka tvrdila, že jsou amnestici), což může působit nadneseně, ale něco musí děj sunout dopředu. Plán objet na plachetnici celý svět za 100 dnů mě nadchnul - o to zklamanější jsem byl, když celá cesta skončila po pár chvílích v Maroku. Scény loupeží byly třeskutě vtipné (skvělé převleky i vystupování), stejně jako scéna s Ferrari, kdy je Irons převlečen za hipíka (i s obligátní kytarou). Jednu hvězdičku dávám za úžasný duet Patricie a její černošské přítelkyně, kdy přezpívávají telefonát. Ostatní písně byly občas trochu unylé (a zabírají podstatnou část děje), ale závěrečná Autumn Leaves mě opět vyloudila spokojený úsměv na tváři. Taky se mi líbilo jméno, kterým Irons pojmenoval svou loď - Ladies and Gentlemen (odtud název filmu). Film byl promítán jako pocta Claudii Cardinálové, ta má však ve filmu pouze malou roličku, kde nemá příliš prostoru pro skutečné hraní (jedná se ale přece jen o dámu v letech, tak nebuďme příliš přísní :)). Herecké obsazení bylo slušné - hezcí herci, kteří umí i hrát. Hvězdičku ubírám ve srovnání s Odvahou milovat. ()
Snad poprvé má Lelouche v hlavní roli nehezkého herce, ale jinak je to starý dobrý pan režisér se svými libůstkami. Jedna z nich je specifická poetika s místy rozmarnou kamerou. Lelouche pro všechny své filmy cítí potřebu mimořádného hudebního doprovodu. A když to pánům tak hezky u Bídníků šlo, opět spojili své síly a Patricia Kaas měla o úspěch postaráno. Pomenemi-li zopakování ústředního motivu z filmu Muž a žena ve snímku Šťasný nový rok, pak Lelouche rozhodně nezatluče to, že má rád Bécauda, celou první třetinou se hrnulo Et maintenant. Tři filmy s jeho hudbou, to je mimořádné, Lelouche se neopakuje. A zlí jazykové si mohou své zlé jazyky zašmodrchat, neopakuje se ani filmově. ()
ocenenia : MFF Cannes 2002 - Nesúťažný výber ()
Zdá sa, že príbeh začína uprostred , napriek tomu je film veľmi dlhý. Veľké množstvo postáv sa v snímku objavuje a mizne, akoby nám iba chceli ukázať, kde mali vo filme svoje miesto na parkovanie. Režisér Lelouch však nestratil svoje oko. Kamera Pierre-William Glenna (ktorý točil Truffautov "Day Or Night" a iné) je pôvabná. ()
Reklama