Réžia:
Lynne RamsayScenár:
Lynne RamsayKamera:
Thomas TownendHudba:
Jonny GreenwoodHrajú:
Joaquin Phoenix, Alessandro Nivola, Alex Manette, John Doman, Judith Roberts, Frank Pando, Madison Arnold, Ronan Summers, Ekaterina Samsonov, Novella Nelson (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Joe je vojenský veterán, ktorý si nesie mnoho jaziev. Nielen z Afganistanu, ale i z detstva, kedy musel čeliť brutálnemu otcovi a aj zo svojej kariéry agenta jednotky FBI pre boj s prostitúciou. Svoj bezvýchodiskový život trávi medzi domom, kde žije jeho matka a nebezpečnými misiami, na ktorých zachraňuje ženy, ktoré sa stali obeťami obchodu s bielym mäsom. Významný senátor si ho najme, aby priviedol späť jeho maloletú dcéru. Od tej chvíle sa Joeova existencia dostáva do špirály, ktorej násilnosť prekonáva i predchádzajúce traumatické zážitky. (Film Europe)
(viac)Recenzie (248)
Když jsem se na to před dvěma měsíci díval, pamatuju si, že se mi to hodně líbilo a že jsem si na konci říkal, že si z toho asi velmi brzo nebudu většinu pamatovat. ()
Indie varianta Taken bez všetkého, čo ho robilo cool - štýlovej akcie, sympatického hrdinu, gulí či zaujímavého vizuálu. A bez všetkého, čo by mohlo robiť skvelou jeho indie variantu - psychologicky zmysluplne rozpracovanú hlavnú postavu, jej vzťah s chránenkyňou, umeleckú obrazovú stránku, či myšlienkový podtón (pravdepodobne existenciálny). Vyslovene nudný film to nie je, jeho za-každú-cenu-iné poňatie má svoje momenty (napr. posedenie so zraneným zabijakom v kuchyni). Ale ako celok, navyše s tak fádnym záverom, zostáva v šedom priemere. ()
Pomstychtivý jeblý pičus s kladivem a pozitivně diagnostikovanými PTS, PMS, LMD, TMD, ADHD a dalšími psychozkratkami je rozhodně vynikající námět na řádně sugestivní a strhující řezničinu. To by ovšem režisérka nesměla být certifikovaný artový hnědopich a i jako scénáristka by musela více scénáristit a méně fetovat. Tudíž v tomto případě našemu, byť fámózně střihnutému pičusovi tři čtvrtiny filmu prostě jen tak jebe, má halušky nebo čumí do zdi, a během té zbývající čtvrtiny spasí pipinku z bordelu, načež mu někdo, kdoví kdo, vyvraždí okolí a on pak za to někoho, kdoví koho, umlátí mimo záběr kladivem. Konec. Pokud chcete vědět, o co vlastně šlo, popřípadě se u toho i zabavit, a nejste zrovna jeden z těch olupených rozumbradických paniců s rychlou pravačkou a slovníkem cizích termitů v propoceném podpaždí, vřele doporučuji dílo analyzovat zavěšeni na dračím ocasu či s kapesníkem napuštěným ředidlem na nose. Jinak se místo toho raději sto minut ponuďte třeba u počítání krevních destiček v hematomu na pravém ukazováčku, vniklém zběsilým mačkáním tlačítka FFW. ()
Hodně osobitá revenge-záležitost s množstvím vynechávek, zámlk a náznaků, která některé věci vysvětluje teprve dodatečně (když jsou útržky z flashbacků vsazeny do širšího kontextu) a jiné vůbec. (Velmi zhuštěné vyprávění s razantními střihy uprostřed akce bylo zčásti dáno i nutnosti krátit - rozpočet byl v průběhu natáčení výrazně seškrtán.) Ramsayová svého málomluvného ranaře s mnoha šrámy na těle i na duši nijak neromantizuje. Joe je pro ni zraněným zvířetem (k čemuž přispívá respekt vzbuzující postava Joaquina Phoenixe, předvádějícího po Mistrovi další výkon typu „až na krev“), u něhož nevíte, jak se v příští vteřině zachová. Společně se soucitem vzbuzuje strach a během hodiny a půl, kterou trávíte v jeho společnosti, se rozhodně necítíte moc bezpečně. Násilí, přicházející náhle a rámované bez černého humoru či ironické nadsázky, je zde opravdu bolestivé a nepříjemné. Nejen z toho důvodu, že se hrdinovou preferovanou zbraň představuje kladivo. S tím, jak se agrese přesouvá z roviny pouhých asociací (zakrvácené kapesníky, rozmačkávání bonbonu mezi prsty) do roviny něčeho velmi konkrétního a velmi brutálního (jakkoli režisérka nadále znamenitě pracuje s evokativními zvuky a mimoobrazovým prostorem a ponechává velký prostor naší představivosti), stává se pocit ohrožení až nesnesitelně naléhavým. Samotné akční scény pak nejlépe demonstrují, jak nám režisérka soustavně odepírá žánrovou slast z hrdinovy čistě odvedené práce. Jednu z klíčových akcí vidíme pouze ve statických černobílých záběrech bezpečnostních kamer, od syrové bitky odvádí naši pozornost nondiegetická hudba a hlasy znějící z televize a silně neuspokojivé je z hlediska (ne)naplňování konvencí akčního žánru také „velké" finále, které nabízí. Cestu za vykoupením lemuje tolik utrpení a beznaděje, že každý dílčí úspěch přináší spíše hořkost a prohloubení frustrace než katarzi. Ten film si jednoduše nelze užít, čímž je iritující i fascinující zároveň. Lynn Ramsayová natočila stylisticky pestrou „feel bad“ žánrovou dekonstrukci (významy jsou podobně jako v Američanovi nebo Point Blank sdělovány spíše stylem než slovy a činy postav), prudce přepínající mezi syrovým realismem, snovými sekvencemi a hypnotickými intermezzy, v nichž hlavní slovo přebírá agresivní hudba Jonnyho Greenwooda. Film, po jehož skončení jsem si sice nebyl moc jist, o co přesně komu v příběhu šlo, co byl zlý sen a co ještě horší realita, ale podobně jako na konci Dobrých časů jsem věděl, že něco srovnatelně vychýleného v kině jen tak neuvidím. Nedivil bych se ale, bude-li tohle obdivuhodné cvičení ve vypravěčské stručnosti pro někoho jednoduše nedotaženým žánrovým experimentem režisérky, která přesně nevěděla, co vlastně chce natočit. Možná nevěděla (a poslední akt byl skutečně vymýšlet za pochodu), ale pro mne tak jako tak šlo o jeden z nejintenzivnějších kinozážitků roku. (Upravená verze mého komentáře pro Indie Film.) 85% ()
Lehce nad průměr vytáhne tenhle film o hnusném a špinavém světě intenzivní herecký výkon Jaquina Phoenixe a jeho kladivo. ()
Jedná se o podobný umělecký zážitek, jako je například Drive s Ryan Goslingem. Jen s tím rozdílem, že Drive je odrazový můstek toho nejlepšího, co daný žánr nabízí a Nikdys nebyl se mu svojí kvalitou jenom přibližuje. Hudba, která u podobných filmů vytváří základní kostku kvality, je v tomto případě třeba dobrá, ale mohla by být klidně lepší. Stejně tak příběh, který není nosným motivem celého filmu je sice jednoduchý a fajn, ale místy také mohl být nápaditější. Jinak ale kamera je kvalitní a i přesto nabízí řadu nápaditých úhlů pohledu, kterých byste se u klasického thrilleru jen tak nedočkali. A samozřejmě Joaquin Phoenix je naprosto uhrančivý a to i přesto, že toho moc nenamluví. Kdyby byl závěr trošku víc údernější, možná bych uvažoval i o pěti hvězdách. Takhle jsou to slabší, ale zajímavé, čtyři zářezy na pažbě stavebního kladívka. ()
Artově laděný dějově minimalistický žánrový experiment s vynikající hudbou a hodně zvláštní atmosférou i strukturou vyprávění. Indie Taxi Driver v autě z půjčovny a zednickým kladívkem místo Glocka... Ke konci už jsem se v tom ale trochu ztratil... ()
Přímočarý, suverénně zrežírovaný lehký art s hypnotickým Joaquinem Phoenixem ze kterého nespustíte oči (cena za nejlepšího herce z Cannes). Po filmu si budete mít chuť zopakovat Hitchcockovo Psycho :) ()
Tématicky mi celkem blízké. Dětská prostituce, obchod s bílým masem, ale v tomhle filmu je vše tak fádně podáno, že nezaujme ani zchátralý Joaquin Phoenix, kterého mám obvykle rád. Vizuálně levný film, artově natočený, zajímavá kamera,násilí mimo záběr a hlavně nekončící nuda. Musíme si Promluvit o Kevinovi byla daleko lepší volba paní Ramsay. Tohle se nepovedlo. 35% ()
// Bez té pseudoart formy to mohl být celkem dobrej film. 5/10 ()
Alternatívny prequel Leona. Umelecký akčný film. Veľmi zvláštna záležitosť. Za bežných okolností kópia 96 hodín. Lenže toto nie sú bežné okolnosti tak ako Joaquin Phoenix nie je bežný herec. Je tu plno akčných scén, ale zároveň tu v podstate žiadne nie sú (!). Hrdina sa chystá na akciu a keď si kupuje kladivo, prebehne vám mráz po chrbte. Vtip je v tom, že nič z akčných scén nevidíte (až na drobné výnimky)! Väčšinou len kamera staticky nasníma (úžasne zanedbaného) Joaquina nad mŕtvolou. Je to značne svojrázny prístup, ktorý je síce na jednej strane osviežujúci, na druhej extrémne tvrdohlavý zostáva od začiatku do konca a to je zle. Každý, kto bude čakať aspoň pár akčných scén, bude kruto sklamaný. Mne sa takýto prístup spočiatku páčil, ale od polky ma to začalo jemne štvať a ku koncu som bol rozčarovaný. Phoenix je skvelý, svojím spôsobom fantastický a herci z podporných rolí sa snažia, ale je to tak čudne napísaný a nakrútený film, že si len ťažko nájde cestu do vášho srdca (otázkou je, či niečo také vôbec chcel, lebo 99% minutáže pôsobí dojmom, že rozhodne nechcel). Páčilo sa mi, že o hrdinovi sa zásadné veci dozvedáme z pársekundových flashbackov (prípadne dokonca len z jednej vety, na ktorú si spomenie mimo záber). A opäť platí, že je to síce osviežujúce, ale ku koncu si poviete, že je toho predsa len už moc. Alebo skôr málo? ()
Temný psychologický thriller plný narušení a deprese, skvěle padne ultra charisma Joaquina Phoenixe, poutá i atmosférou a soundtrackem, něco do sebe má. Jenže bohužel je to příliš artový, vypráví podivně a nemá koule zobrazit explicitně násilí, který tu hojně probíhá (dost trapně) mimo záběr. S "moderní Taxi Driver" bych brzdil a MOHL to být nářez mimo kruhy cinefilský inteligence. ()
Film velmi podobný Taken, mistrovsky depresivní dílo, artový zážitek...To je jen pár zvratků, co vyblili v komentářích zdejší exprdi po zhlédnutí kolosální píčoviny, utahané nudy, nezáživné kokotiny a vůbec snímku na hovno - Nikdys neblil. Jó-á-kvík Fínyks, vyžranej jak prase, si během filmu trhá zuby kleštěma, dusí se igelitovým pytlem, zabodává nůž do země, topí se v rybníku nebo sní o tom, jak sám sobě prostřelí hlavu. U toho se tváří jako by ho trápily hemeroidy a někdo ho mocně nakopal do koulí. Ano, dámy a pánové, tohle je prosím jasný důkaz poslední doby, že čím debilnější postavu někdo hraje, tím má větší šanci na filmové ocenění. Za chvilku někdo dostane oskara nebo jinou cenu za to, že bude hodinu a půl urputně srát na hajzlu a místo papíru na utření prdele použije ruku. K tomu budou fidlat housle, přidá se tuna vypatlaných flashbacků, ze kterých se dozvíme píču a nakonec hlavní hrdina hajzl rozjebe kladivem, jako zde Jó-á-kvík rozjebává své oponenty, pokud možno mimo záznam. Film se bude jmenovat Nikdys nesral, bude celkově o hovně a režie spolu se scénářem by se mohla ujmout opět ta kráva Ramsayová. S točením a psaním sraček má už víc než bohatý zkušenosti. Všemocný Buddho, za co mě trestáš...Doporučuji všem co mají rádi totálně jeblé filmy jako třeba Neon Demon, The W(b)itch nebo Raw. Budete nadšení až k orgasmu !! Zblitek osazenstva ať se tomu vyhne, pokud nechcete ztratit 3/4 mozku. ()
Nestřídmé filmařské exhibice patří mezi moje nejoblíbenější filmy, možná proto jsem vůči nim tak moc alergický ve chvílích, kdy mi nesednou a něco mi na nich vadí. Styl Ramsay mi přišel křečovitý a upachtěný už nejednou dřív, a zde to jede jen na stejné vlně. Za každým záběrem, za každou zkratkou, za každým symbolem, za vším je vidět tolik moc okázalé snahy ohromit jiným než prvním nabízejícím se řešením - ale pro mě z toho plyne naprosto nulový zážitek, kde se občas usměju nad zajímavou výpustkou nebo nečekaným střihem - ale bez nějakého pocitu finesy nebo opravdové účasti. PS: přišlo mi trochu legrační, že si Ramsay u hrdiny nedokázala vybrat mezi traumaty z dětství a PTSD z Afghánistánu, tak na férovku rozjela oboje. Talk about overkill. ()
Myslím, že teď už to můžu říct oficiálně: Nerozumím filmům Lynne Ramsay. V Kevinovi jsem mohla (alespoň) obdivovat výkony Tildy a Ezry, tady mi ten Joaquin nestačil. Zůstává mi tedy jedině pochválit Jonnyho Greenwooda. ()
U can´t touch this. Hammer time! Lynne Ramsay do toho zase jde nekompromisně až na dřeň a skrz postavu veterána Joea předvádí, že když dlouhodobě zažíváte psychickou i fyzickou bolest, snáze ji dopřejete i druhým. Zlověstně plíživé profilování zpustlého lovce pedofilů pomocí halucinací, flashbacků i „mimopracovního“ života, brutální násilí, co chytře není moc na očích (záběry přes kamery bezpečnostního systému, těla ležící po ataku), Greenwood vnášející hudební „Drive“ Cliffa Martineze a některé působivé scény (proud vzduchu a tělo v pytli na zadním sedadle auta) dávají divákovi dostatek prostoru k přivolání výtahu do pekla plného utrpení. Škoda jen nepříliš funkčně vykresleného vztahu unesená - zachránce, klišé v podobě zla z vysokých politických kruhů a pocitu neúplnosti, který lehce otupuje intenzitu. Takhle jsme se zasekli v podzemních garážích, ale to je pro duševní zdraví diváků možná dobře.. ()
Filmy o pomste mám mimoriadne rád, ale rovnako oceňujem aj rôzne odlišné pohľady na bežné témy, vďaka čomu to už nie je len radová žánrovka, pričom aj pri tejto téme vzniklo takto niekoľko nezabudnuteľných kultov. Nikdy si nebol sa síce medzi ne nezaradí, ale stále sa jedná o dostatočne zaujímavé dielo. Na rozdiel od väčšiny podobných filmov tu hlavný hrdina nie je niekto, komu by som dokázal celkovo fandiť, toto je už regulérny psychopat a sadista, ktorý robí to, čo vie najlepšie, za čo ale z veľkej časti môžu jeho spomienky a skúsenosti, ale pre potreby filmu je to viac, než ideálne, bavilo ma tráviť čas v jeho spoločnosti a predsa len teraz koná za správnu vec, tak som mu prial, aby to dokázal. Nie je tu síce ten pravý motív pomsty, spočiatku ide vlastne hlavne o peniaze, ale keď mu už úloha prakticky skončí a už mu nemá kto zaplatiť, aj tak sa rozhodne konať správnu vec a dievča zachrániť. Dejovo je to síce jednoduché a priamočiare, ale tu má prednosť tá umelecká forma a tá sa mi páčila. Netreba tu síce premýšľať, ale je to dostatočne netradičné, nepríjemné v tých správnych častiach a zároveň to niekedy vyváži radikálne odlišná sekvencia, ako napríklad pochovanie blízkeho, toto bolo pekné. A tak po celý čas sa mi na to veľmi dobre pozeralo a tešil som sa, s čím ešte režisérka príde. V rámci obsadenia sa dá vlastne hodnotiť len Joaquin Phoenix, na ňom to celé stojí a tu si nemôžem sťažovať. Toho psychopata zahral skvelo a celkovo je jeho postava výborne zvládnutá a tí jeho vnútorní démoni boli cítiť. Poriadne rozporuplne ale pôsobí akčná stránka, na jednej strane oceňujem, že tu sú všetky akčné scény originálne podané a vizuálne dobre zvládnuté, hlavne sa mi páčila práca so strihom, kedy pribúdali mŕtvoly alebo sledovanie akcie z bezpečnostných kamier, ale rovnako pri filme s takýmto motívom by som to násilie chcel aj poriadne vidieť, ale toho sa tu divák nedočká. Takže akčnú stránku zároveň chválim, ale aj ma trochu mrzí, že som nedostal to, na čo sa pri podobných filmoch teším. A režijne tu vlastne nemám čo vytknúť, režisérka predviedla presne to, čo chcela, takže poriadne netradičný film s ohranou zápletkou, ale originálnym prevedením, ktorý stále niečím prekvapuje. Takže kult hodný mnohých pozretí to nie je, ale aj tak sa mi to dosť páčilo a s radosťou si film ešte pozriem. 75% ()
Přímočarý noir natočený jako artovka, noblesně a bez akce. Krvavá jatka vidíme zprostředkovaně nebo až potom co už kladivo odpočívá. Úvodní expozice je zbytečně dlouhá i když definuje vztah s matkou a dobrosrdečné jádro Phoenixovy postavy. Traumata z války (potažmo z dětství) jsou jasnější ze synopse než ze samotného filmu. Zajímavých nápadů je sice dost, ale na údernost Drive to prostě nemá. Herecky je to sice pecka, traumata hutná, snové sekvence překvapivé, ale ve finále jde o méně zábavnou verzi 96 hodin s obtloustlým pantátou s kladivem místo Neesona. ()
Podobná "special edition" funkční a mainstreamově zaměřené klasiky Taken, jako před několika lety Maryland kontroval klasického The Bodyguarda svým komorním, evropským pojetím. Ten byl ale odklonem srozumitelnější a divácky uchopitelnější. Daly se v něm nalézt postupy a aplikování prvků, které v klasice s Costnerem buď chyběly, nebo byly zpracovány jiným způsobem. Tady se ale hledají tvůrci stejně jako hlavní hrdina - jinak vynikající Phoenix. Vše kolem je ale hypnotický miš-maš bez jediné, vyloženě kulervoucí scény, s trapně experimentální kamerou, nezabírajcí surové násilí. ()
Reklama