Tvorcovia:
Dave HolsteinHrajú:
Jim Carrey, Catherine Keener, Frank Langella, Judy Greer, Justin Kirk, Cole Allen, Juliet Morris, Ariana Grande, Bernard White, Dick Van Dyke, Rich Fulcher (viac)Epizódy(10)
-
The Cleanest Liver in Columbus, Ohio (S02E01)
-
Up, Down and Everything in Between (S02E02)
-
I'm Listening (S02E03)
-
I Wonder What Grass Tastes Like (S02E04)
-
Episode 3101 (S02E05)
-
The Death of Fil (S02E06)
-
The Acceptance Speech (S02E07)
-
A Seat on the Rocket (S02E08)
-
The Nightingale Pledge (S02E09)
-
The Puppet Dalai Lama (S02E10)
Obsahy(1)
Druhá řada seriálu "K smíchu" navazuje na okamžiky po napínavém vyvrcholení první série. Jeff je i se svým milovaným maňáskem poprvé za třicet let bez pořadu a snaží se najít způsob, jak by mohl komunikovat s fanoušky, kteří ho stále potřebují. Jeff přijde na kontroverzní metodu, jak promlouvat přímo k dětem po celém světě. Náhle se však poprvé za svou kariéru stane terčem nepřátelství. Zatímco klopýtá přes různá morální úskalí vlastního života, odhaluje nové stránky svého já v období prodchnutém hudbou, kouzly, loutkami a patosem. (HBO Europe)
(viac)Videá (1)
Recenzie (14)
Druhá série není úplně špatná, ale není zdaleka autorsky vypiplaná a celistvá jako ta první. Škodí jí větší počet dílů, než dokáže naplnit a z hluchých dílů se dá poznat, jak vlastně dnes fungují pokračování seriálů na zakázku, kdy vznikne zcela pitomý díl mimo koncepci - nejhorší díl je bezesporu vzpoura mezinárodních moderátorských "klonů" Picklese, který nemá nic společného s cynickým humorem, ani poctivou porcí deprese z tragiky lidského života a vycpávkový dětský díl o jistém podpisu. Prostředek seriálu je nepodstatný a teprve s posledními díly se vrací kvalita. Samozřejmě to opět stojí celé na Careym, který tady skvěle hraje tragikomickou postavu a drží seriál nahoře. Radši bych, kdyby už seriál nepokračoval. ()
Obecně bývám dost opatrný k druhým sériím u projektů, v nichž jde zároveň o tu poslední, často je vynucený úspěchem předcházející série a tvůrci nemají celý příběh už původně rozmyšlený na takovou řadu epizod. Ale v případě K smíchu nebylo pochyb, že by Michel Gondry s Jimem Carreym nenavázali na společný comeback, který mi v případě první série udělal nesmírnou radost.. Podobně jako minule K smíchu je nesilnější v balancování mezi humorem a úzkostí, kterou zažívá ústřední postava Jeffa Picklese. Odvážnější a několikrát nikoli tak celistvě uchopená příběhová jízda, jejíž pokles v prostředku mě vyloženě mrzel. Fascinovalo mě, jak i třeba průměrné či nadbytečné epizodní zápletky, ale umí pokaždé v závěru vystřelit přímo do srdíčka.. A i přes řadu výhrad musím před samotným závěrem smeknout klobouček a doznat, že tvůrci věděli, co dělají.. 75% ()
Na druhou sérii K smíchu jsem se po první sérii chystal poměrně s opatrností. Přeci jen existovali diskuze na téma, jestli si tímto seriálem Jim Carrey tak trošku nezfilmoval svůj životní příběh. Po druhé sérii už ale můžu říct, že si to nemyslím. Spíš si myslím, že si zrealizoval zajímavý námět, kde měl možnost říct pár svých myšlenek a názorů, kvůli kterým se pro nepochopení v minulosti raději uchýlil do samoty, kde poslední léta tvoří více, než se realizuje ve filmovém světě. No a nakonec musím říct, že ač jsem si někdy v polovině seriálu myslel, že tahle série bude slabší, tak poslední tři díly mě přesvědčily o opaku. Speciálně pak poslední díl, který byl jednoznačně to nejlepší, co tato série nabídla a určitě kvůli ní stojí za to vydržet u seriálu až do konce. Takhle by to mělo zůstat, takto by to mělo skončit. Tak doufám, že to tak také dopadne. Pokud ano, bude to jedno z nejhezčích seriálových zakončení, které jsem kdy viděl. Díky Jime, některé tvoje názory o podstatě štěstí každého z nás mi stále rezonují v hlavě. ()
Druhá série je diametrálně odlišná od té první, aneb Sbohem tvrdému cynickému humoru, přivítejte melodramatičnost. První sérii jsem si zamiloval právě proto, že o těžkých a depresivních životních událostech dokázala vyprávět vážně a přitom si z toho cynicky střílet. Může se to takhle hůř přijímat, může to být nedůstojné či dokonce hnusné, ale osobně tohle podání vnímám jako naprosto ideální a skutečně silné. Druhá série na stejné koleji pokračuje kamsi do druhého, možná ještě do půlky třetího dílu, jenže pak jakoby tvůrci nevěděli, kam a jak dál a tak nás čekají tři vatoidní epizody, z čehož se mi líbila jen ta s nejnižším hodnocením, protože aspoň něco definitivně uzavírala (nebo se aspoň zdálo, že definitivně uzavírá) a byla hravá podobně jako předchozí epizody, byť rozhodně ne cynická. Už tady se z toho začínalo stávat melodrama, ale ještě s nějakým humorem. Pak ale přišly poslední čtyři epizody, ve kterých se humor naprosto ztratil a vydalo se to cestou ultra-vážného psycho dramatu s až mysteriózním prvky, na což jsem si chvíli nemohl zvyknout a když už se mi to povedlo, přišlo citové vydírání. Závěrečná epizoda mi dojmy maličko zachránila, jelikož byla silná přesně tak, jak by závěr celého seriálu měl být a hlavně ukázala, že spousta drobných wtf scén měla svůj smysl a jako celek je to tedy chytřejší, než se celou dobu zdálo. Zklamaný ale jsem stejně, protože SPOILER ono sice všechno pro všechny dobře dopadlo, ale dojde se k tomu způsobem, že ještě v devátém díle to je naprosto pesimistické a pak náhle všichni všechno vyřeší, aby mohl být dojemný happy end. KONEC SPOILERU A ne vše je dotažené do konce, něco naprostým blábolem zůstane a hlavně jsem si nikdy pořádně nezvykl na nový styl, kterým se to vydalo. Je to škoda, mohla to být další moje srdcovka, ale tady jsem se tím většinu dílů míjel... Slabé 3* ()
2. série Kidding je ještě víc out of this world než ta první, což už si fakt vysvětlit nedokážu. Začíná se tu zapojovat hodně mysteriózních až fantasy prvků - třeba linie se synem Willem pro mě byla strašně zajímavá, ale druhá série byla takový mess, že vůbec nevím, jestli se dá veškeré dění nějak odůvodnit či objasnit. Twisty ale nabírají na obrátkách, víří tu ještě mnohem více emocí a každá postava řeší palčivé životní strasti. Líbila se mi tu postava Justina Kirka, která děj obohatila o zajímavou linku. Sice je nutno říct, že jednotlivá kvalita dílů dosti skáče, při čemž hlavně prostředek zeje tvůrčí prázdnotou a ten pátý s Arianou Grande byl totální mindfuck, ale ty tři poslední díly byly neskutečně brilantně napsané, absolutně mě strhly po emocionální stránce a promluvily mi do duše několika filozofiemi o životním štěstí a neštěstí. Každá postava dostala svůj prostor na zakončení své linky a dlouho jsem neviděla lepší závěr seriálu. Bohužel to ale nevykompenzuje ty předešlé nudné díly. I tak se mi ale tento seriál vryje do paměti svou lidskou stránkou. ()
Reklama