Réžia:
Noah BaumbachScenár:
Noah BaumbachKamera:
Robbie RyanHudba:
Randy NewmanHrajú:
Scarlett Johansson, Adam Driver, Laura Dern, Alan Alda, Ray Liotta, Julie Hagerty, Merritt Wever, Mark O'Brien, Ayden Mayeri, Wallace Shawn, Amir Talai (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Nicole (Scarlett Johansson) a Charlie (Adam Driver) sú manželmi stojacimi pred rozvodom, ktorý na začiatku obaja nechcú riešiť právnou cestou. Majú syna, o ktorého sa striedavo starajú po odsťahovaní Nicole k mame v Los Angeles. Neskôr sa Nicole rozhodne využiť právnu pomoc pri rozhodovaní o opatrovníctve syna. Trpký príbeh je zrkadlom osobnej skúsenosti režiséra, ktorý si prešiel rozvodovým konaním na vlastnej koži a scenáristicky obohatil snímok dialógmi zo života bez príkras a bez servítky. (Biopler)
(viac)Recenzie (455)
Dobre napísané, zahrané, chytľavé a nenudí. Emócie nie sú žmýkané lacno, ani nie sú príliš nenápadné ako býva často vlastné nezávislým filmom. Pomerne precízne vybalansovaný film, kde je všetkého akurát, nič neprečnieva. Zrejme sa stane Baumbachovým životným výkonom - tieto jeho vzťahové, kvázi-allenovské vzťahové pojednania 2x nemusím, ale za tie roky v nich už získal prax, vychytal muchy a v tomto prípade ich predal (divákovi ide viac naproti ako býva uňho zvykom). Scarlett Johansson ma prekvapila, lebo po veľmi dlhej dobe niekde poriadne zahrala a pripomenula svoje sľubné začiatky z Lost in Translation či Prízračný svet pokým jej talent nezapadol rokmi krútenia zadkom v Marveli. Takto dobre hrala naposledy v 2003-om. Driver sa snaží tiež a každým rokom sa zlepšuje. Na začiatku som si ešte hovoril, že medzi nimi nie je žiadna chémia, ale ono sa to v priebehu filmu zúročí. Najvyhrotenejšie emócie trošku nezvládajú, ale v kontexte celého filmu sa to dá prežiť. Z vedľajších bola najlepšia Laura Dern, ktorá od Zakladateľa zažíva kariérnu obrodu, pri ktorej sa nebudem čudovať ak skončí budúci rok Oscarom. Celkovo až na pár chvíľ hereckého zaváhania ústrednej dvojice vlastne nemám čo vytknúť. ()
Mariáš story ()
(9/10). 2. Zhlédnutý kandidát na Oscara 2020. Velmi silná a na první pohled skromná záležitost, která je na začátku tak krásná a čistá, že vás to fakt mrzí, jakmile zjistíte, kde se bude film ubírat. Herecké výkony ve vás vyvolávají opravdové emoce a jste v tom s nimi. Scarlett i Adam předvádějí životní herecké představení. Děj mě naprosto pohltil a k tomu ještě hrají opravdu velmi křehké skladby. Měl jsem opravdu na krajíčku u podle mě dvou nejsilnějších momentů celého díla (hádka, čtení). Po shlédnutí jsem byl totálně rozebraný a bylo mi z toho opravdu úzkost. ()
Marriage Story má definitivně větší hype, než by si ve skutečnosti zasloužil, jelikož se v podstatě jedná o rozvodové řízení, přičemž jeho účastníci jednají asi stejně racionálně, jako já po ránu, když ve 4:30 vstávám do práce. Myšlenkové pochody Scarlett jsou zaráženíhodné, jelikož sama souhlasí s myšlenkou, že celý rozvod proběhne bez právníků, načež se oblékne a jde si nějakého najít. Když jí s tím manžel následně konfrontuje, tak se tváří jako holčička, jíž utekla stračena. Adam Driver herecky jednoznačně předčil Scarlett Johansson. 80 % ()
Rozvod je hodně nechtěné téma na zpracování už kvůli tomu, že spousta lidí co tím prošla se s tím hodně nedokázala vyrovnat. Propracovanost děje je úžasná a herecké výkony jsou skutečně pohlcující. Docela se divým jak to ti herci si zvládli všechny řeči zapamatovat. Hlavně Scarlett protože ta tam má jednu hodně dlouhou scénu s právníkem na jeden záběr. Neskutečné. Chemie mezi postavami jsou dokonalé a i když je v ději hodně špatného, negativního, tak závěr vás dojme (a to hodně). Za mě plný počet. ()
Jsou důležité filmy, která vypráví smyšlené příběhy. Jsou tu filmy, které nám ukazují nejrůznější vize tvůrců. Filmy, které jsou inspirované skutečným příběhem, avšak v průběhu jeho vyprávění a v rámci jeho postupného gradováni se může spousta věcí přihodit všelijak. Proč? Protože tvůrci prostě můžou (filmy se totiž z pravidla ne vždy rovnají skutečnosti). Jsou i snímky, které se striktně drží přesných událostí, to už ale koukáme na dokument. Nebo filmy, které se skutečností naopak nemusí mít společného absolutně nic. Díky tomu se pak divák může bavit všemi způsoby. Může se smát, může se bát, brečet, může se inspirovat, může přemýšlet nebo vzpomínat. Noah Baumbach si v rámci své tvůrčí svobody vymyslel skutečný příběh (přesně tak, vymyslel si skutečný příběh). Reálné postavy, skutečné emoce. Tady končí pomyslná hranice “pouhého” filmového absolutna, kde se může přihodit úplně cokoliv. Končí ve chvíli, kdy je divákovi naservírováno něco, s čím by se mohl ztotožnit. Ne však v rovině konkrétních situací, které ve filmu vidíme, nýbrž v rovině emocionální, kterou divák cítí, se kterou má osobní, každý naprosto subjektivní a jen svojí zkušenost. Někdy je to vtipné, jindy smutné. Jednou nahoře, pak dole. Černá, bílá. Negativa v pozitivech, pozitiva v negativech a jak zpívá Sinatra “That’s life..” (nebo Kája “C'est la vie..”). I takové filmy jsou důležité. A zaplať pánhůh, že těch “skutečných”, které za to stojí, je tak málo. Tenhle za to stojí.. ()
Jak se úplně zbytečně rozcházejí dva lidé, kteří si vlastně jsou pořád velmi blízcí, jen si to neumí říct. A kolik peněz a zbytečné energie jsou schopni investovat do rozvodové bitvy, aniž by se pokusili alespoň na chvíli jeden druhého poslouchat. Jak s vtipem a nadhledem podat rozpad jednoho manželství? Asi přesně takhle. Ale je mi smutno jak moc je to reálné, stačí se rozhlédnout kolem sebe. ()
Ačkoliv je to podrobný film o rozvodu a je tedy veskrze smutný, dívá se na něj strašně dobře. Navíc Scarlett Johansson i Adam Driver sehráli tu horskou dráhu emocí naprosto přirozeně a nedivil bych se, kdyby z toho kápla nějaká ta nominace. 80% ()
Kramerová vs. Kramer asi už nikdo nepřekoná, ale herecky to bylo velmi dobré a na letošní Oscary to ambice určitě má. Nominace na Zlaté Glóby to ostatně naznačují. Téma je to tak ohrané, ale přesto jsou k vidění originální nápady (scénář) dialogů i monologů. V porovnání se zmíněnou klasikou to ale u mě na plný počet není. ()
"Příjemný" a až neskutečně moc přeceňovaný film o tom, že v krizových situacích by měli lidé uvažovat a smysluplně mluvit jako hlavní postavy tohoto snímku. Až moc akademické, uvědomělé, instruktážní a v některých scénách naprosto příšerně přehrané - Adam Driver a finální hádka se Scarlett Johanssonovou, kdy vpálí pěstí do zdi, je přímo legrační - ne, že by se to nedělo. Z cyklu - Hype, který filmu škodí. Jestli je tohle děsivej a mrazivej film o rozvodu dvou lidí, kdy nejvíce trpí dítě, pak rozvod mých rodičů byl sci fi gore, psycho trauma sadistic horror. A to rozvod mejch rodičů nebylo zas takové peklo, jako třeba někde jinde. “Dalo se.” Když to přeženu. Ale toto byla pohádka pro ani nevím koho. Ale dobrý. Na nedělní odpoledne. Takovej Blue Valentine kdysi hitnul mnohem silněji. Film o kterém se hodně mluví, ale za chvíli si budete pamatovat jen “že to bylo cosi o rozvodu dvou lidí”. Kill me ()
... Je to strasidelně opravdové a opravdově strašidelné... ()
Pol galaxie filmov vznikne ROČNE na túto tému, čí je toto výnimočné? No ničím, boha, ničím! Furt je to isté, vezmú sa, majú dieťa, rozvádzajú sa a na tom postavia dej. Čo najviac slzavého údolia, čo najviac hádok, čo najviac konfrontácií a vzbudzovať dojem u diváka, že toto presne chce vidieť, že to má emóciu a že je to jedinečné. No ja som si solídne dve hodiny šklbal kotlety a rezal sa vysúvacim nožikom. A ani Skajka to nezachraňovala, lebo jej večné fňukanie mi v druhej polke už liezlo na nervy. A ušatého potkana seriózne nemusím. Po tomto filme mi je ale jasné, že do Oscarov mám isť bez očakávaní, preto že keď je takáto píčovina nominovaná na najlepší film, ľudstvo si nezaslúži prežiť a Akademici obzvlášť Otrasné niečo. Jednu len za výkony. 1 z 5 ()
Křehké a vrtkavé jako láska a život sám. Precizní studie manželství a jeho konce v podání jednoho z nejzajímavějších tvůrců současnosti a s vynikajícím Adamem Driverem a Scarlett Johansson. ()
Jedna velká kecací nuda s dalším rozmazleným american kid - kdybych si nepřečetla recenzi v Echo a neměla Netflix, tak na to nekouknu - podruhé jsem u toho usnula už na začátku. Ale alespoň vím, kam se nám ztratila Jennifer Jason Leigh :-) Předávání pošty, Ray Liotta a nic víc zajímavého - hlavní páreček fakt nelíbí, sorry. Co nezachránily sušenky a čajíček, protože to mezi počátečním slibným výčtem zajímavých věcí fakt nebyl můj šálek čaje, ale čistá vodovka bez ničeho - kde byla nějaká hudební kulisa? - nezachrání ani na konci konečně hrající hudba a smířlivý konec. ()
Filmů, který mě dokázaly úplně rozbourat, neni tolik, ale Marriage Story... Byl jsem zničenej asi jako nikdy a po ničem. A to se to celou dobu nezdálo, film plynul, ale pak to najednou skončilo, příběh byl uzavřen, boj dobojován, zbraně složeny, a já se sesypal jako domeček z karet. To, že film je o rozpadu vztahu, to neni nic novýho, pro mě tam ale ten nejzásadnější rozměr je to, že se to celý stát NEMUSELO - ale já nevim (a chtěl bych vědět, ale asi nikdo to neví a vědět nemůže), co k tomu bylo potřeba a co by se muselo stát, aby to sem nedošlo a dopadlo to jinak. Ani jeden z nich totiž nebyl ten vysloveně špatnej, oba to byli jen normální, obyčejný lidi, co měli svoje chyby, ale zároveň toho druhýho milovali a vážili si ho. A stejně.. stejně a navzdory tomuhle se ten jejich vztah mohl dostat a dostal do bodu, ze kterýho už (pro ně) nebylo východisko. Nebyl v tom nikdo jinej, nebyla v tom jiná zamilovanost, ale stejně už s tim nedokázali nic udělat. Měli se rádi, ale přestali chtít, nebyli ochotný udělat ten krok zpátky, udělat pro záchranu vztahu to, co bylo třeba... Nechtěli, aby to tam došlo, ale stejně se dostali do stavu, kdy jeden přestal chtít, ztratil vůli, a pak už bylo pozdě pro toho druhýho. Nenávratně, definitivně pozdě. Byli to pořád stejný lidi jako ty, který se brali, pořád se měli rádi, ale z jejich vztahu se stalo něco shnilýho... bez možnosti opravy, a navzdory oboustraný frustraci bez možnosti druhýho pokusu. Už bylo pozdě. Tohle uvědomění promarněný šance, sice pořád oboustranný lásky, ale teď už bez výhledu cesty ven a bez východiska do budoucna - bez dobrýho řešení a bez rozřešení, tahle prohra na obou frontách, tohle mě rozdrtilo a zničilo. Je to pro mě doslova a do písmene nezapomenutelnym a v mym srdci až fyzicky vrytym mementem, abych na tohle nikdy nezapomínal a pořád to měl před sebou - že se to může stát. Že všechno se to může posrat, i když se ty dva maj rádi - a existuje stav, ze kterýho prostě už návratu neni. Memento, kvůli kterýmu se budu snažit, aby mně se tohle někdy náhodou nestalo... Protože ten zmar, ta zbytečnost, ta je nebetyčná. A ta poslední písnička? Tyvole... // Herci byli skvělí a bezezbytku autentický, za mě jednoznačný absolutorium pro ně oba i pro toho jejich syna. Ty kontinuální, eskalující a nebejvale dlouhý scény některejch hádek byly doslova dechberoucí - a pro mě devastující právě proto, že jsem rozuměl oběma. Scénář naprosto aktuálního, mě osobně dotýkajícího se příběhu a jím předestřenejch osudů obou partnerů je něco, co jsem snad ještě nikdy nezažil - klobouk dolů před Baumbachem. Žádnej jinej takovejhle film o nefilmovym, obyčejnym životě dvou "jen" obyčejnejch a "nezajímavejch" lidí neznám. Ani Kramerová vs. Kramer se pro mě v emocionálnim dopadu (a samozřejmě v aktuálnosti) nedá s Marriage Story srovnat. Kdyby bylo na mě, Oscary bych rozdal tady, Joker nejoker. ()
Naprosto citlivě a detailně zpracované téma rozvodu, jehož pilířem je herecký orchestr všech zúčastněných. Velmi bolestivá a smutná jízda, kdy z něčeho, co možná šlo vyřešit tak nějak lidsky se za pomocí právníků stává naprostý bullshit. ()
Mám tento typ filmů hodně rád. Je to náročnější na sledování, jelikož jsem vždy na konci emocionálně přejetý, a musím o všem přemýšlet, a představovat si co bych dělal já na místě postav. Noah Baumbach natočil parádní snímek, který je opravdový, a hodně nepříjemný, protože ukazuje to co se stane, když se láska vytratí. A jak moc si dokážeme ublížit, jen proto abychom měli pocit, že máme pravdu a nebo jsme v právu. A tohle Baumbach prodává elegantně, upřímně a místy dost bolestivě. Jeho slova a myšlenky pak bravurně realizují oba herci v hlavních rolí. Scarlett Johansson je skvělá, a znovu mě dokazuje, že je výborná herečka. A moc rád jí uvidím v náročnějších rolí, kde má co hrát. Adam Driver podává perfektní výkon a je v této roli a poloze skvělý. Výborně prodal svou postavu a chemie a laská mezi ním a Johansson funguje na sto procent.Laura Dern mě bavila a má dobré dialogy. Totéž mohu napsat o dvojici Alan Alda a Ray Liotta, kteří jsou i na malém prostoru dost dobří. Film má dobré tempo, skvělé dialogy a hlavně to co říká má smysl a dokáže to tnout do živého, a něco v nás zanechat. Manželská historie není pozitivní film, ale je hodně kvalitní a pravdivý. A pravda někdy bolí. ()
Vynikající vztahové drama poznáte i podle toho, že se celou dobu nedokážete rozhodnout, kdo je ten špatný. Pády a vzestupy si prošli oba a přestože jsem měl občas tendenci začít jednomu z nich fandit, nakonec jsem viděl jen dva poražené a jediný kdo zvítězil, byli právníci. Skvělý Adam Driver, asi nejlepší Scarlett Johansson od Love Song for Bobby Long, čili za posledních patnáct let a navrch úžasný Alan Alda. Jeho rady si dobře zapamatujte a doufejte, že je nebudete nikdy potřebovat. Top 10 za rok 2019. ()
Jakoby remake Kramerová vs. Kramer, i když je fakt, že jsem zapomněl jaké to bylo tam. Matně si ale vzpomínám, že podoba snímku tam byla. ale scénář byl jiný. Kouzlo mezi oběma manželi bylo neskutečné. Neodtrhl jsem oči. Rok 2019 nabídl spoustu skvělých snímků. ()
Boží Adam Driver a nesympatická Scarlett Johansson, která je taky skvělá. K filmu se dá říct pouze tohle - jeden z nejrealištičtějšich filmů co se v současnosti dá vidět. Perfektní režie, úžasné herecké výkony, a ty emocionální scény, dělají z Manželské historie, jeden z nejlepších filmů roku. Tohle se zkrátka povedlo. PALEC NAHORU. P.S. Adam Driver u mě HODNĚ stoupl, jen tak dál. :) ()
Reklama