Réžia:
Rasmus HeisterbergScenár:
Rasmus HeisterbergKamera:
Niels ThastumHrajú:
Kristoffer Bech, Elliott Crosset Hove, Victoria Carmen Sonne, Aske Bang, Mads Reuther, Esben Dalgaard, Lea Gregersen, Rikke Lylloff, Gerard Bidstrup (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Simon a jeho kámoši chodí na medicínu, studia však připomínají spíše jeden nekonečný večírek. Když se spolubydlící rozhodnou prodat společný byt a jít vlastní cestou, Simon nedokáže jejich rozhodnutí pochopit. Odmítá se vzdát bezstarostného adolescentního života a nevědomky začne ničit vše, na čem mu záleželo. (Febiofest)
Videá (2)
Recenzie (5)
Ne že by to byl špatný film, ale čím jsem asi starší, tím mi je tenhle typ coming-of-age dramat protivnější. Jejich hrdinové se mi věkově i zájmově vzdalují, problémy, které řeší, mi často přijdou malicherné (obzvláště otravné mi v tomto filmu přišlo například to ustavičné Knudovo fňukání, že ho nechala jeho holka), a pokud ještě k tomu žijí v cizí zemi a mluví jazykem, kterému nerozumím ani slovo (jako je zde ta dánština), je velmi těžké si k nim hledat cestu. Sám se až trochu divím tomu, co vedlo Heisterberga k tomu, že si pro svůj režijní debut vybral postavy, které jsou skoro o 20 let mladší než on. Pokud tedy jde o mě, ten film jsem shledal poměrně nepříjemně dlouhý, postavy mi byly dosti nesympatické (lze si oblíbit někoho, kdo v nemocnici krade dezinfekční roztok, aby se jím opíjel?), mdlý soundtrack mě uspával, a vyloženě zhnusen jsem byl z těch detailních záběrů z transplantace jater a císařského řezu - ty si mohli tvůrci ve filmu fakt odpustit. Za sebe tedy říkám, že mě tento film moc neoslovil, a z paměti se mi vybavuje například vzpomínka na částečně podobný snímek Hippocrate, který považuji za mnohem lepší. ()
Dost dlouhé a dost o ničem. Silně subjektivní generační výpověď o prázdné existenci dnešní mládeže lze natočit i podmanivěji - viz American Honey. Večírky obrážející dánští studenti medicíny nemusejí oproti postavám z filmu Andrey Arnold řešit, zda budou mít i zítra kde složit hlavu a jestli jim nedojdou peníze na jídlo (a alkohol a drogy). Jejich problémy vyplývají jednoduše z toho, že nevědí, co chtějí a neváží si toho, co mají. Vzhledem k tomu, že kamera zůstává po většinu filmu přilepená na jejich tělech, případně během tripových scén (kdy se hlavní hrdina ocitá v džungli nejen v přeneseném významu) rovnou přejímá jejich hledisko, nezbývá prostor pro kritický odstup. Jde o nikam nevedoucí observaci, nikoliv o charakterovou studii. Rasmus Heisterberg dělá minimum pro to, aby Simona a jeho vrstevníky zlidštil a objasnil, proč se chovají jako banda nedospělých blbců, pro které je vrcholem zábavy vzít s sebou na večírek živou kozu. Autor zároveň postavy nestaví před morální dilemata vedoucí k zásadnímu prozření, nenutí je, obrazně řečeno, sklidit to, co zaseli. Zhruba v polovině filmu sice po jedné z mála dramatičtějších scén (pád z kola) dochází ke zklidnění roztěkaného naturalistického stylu (záběry jsou delší, barvy chladnější, kompozice vyrovnanější, nepřevažuje snímání z ruky), ale nikoliv k zásadní proměně hrdiny. Film přes náznak Simonova prozření končí smířlivě a vyvolává otázku, k čemu to celé bylo. Jestli se v nesympatickém protagonistovi najdete nebo si na něj po nějakém čase alespoň zvyknete, je pravděpodobné že si – mj. díky přesvědčivě zachycenému prostředí – dějově chudé dvě hodiny v jeho společnosti užijete. Zábavnější a více obohacující pro vás ale bude, když stejný čas strávíte se svými skutečnými přáteli. 60% ()
Každý sme sa v živote hľadali, ale takto nekonečne, bezfarebne a bezcieľne ? A keby aj, musíme sa na to pozerať celých 104 minút ? ()
Skandinávci mají dar na vyprávění příběhů z temné stránky současného lidstva. I blodet je dalším z řady. Jenže u tohoto je ten problém, že nevytváří vůbec žádné emoce a už vůbec jsem se během něj nesetkal s tíživou náladou, kde i mně je zle z toho, jak je film vlastně realistický. Hlavní postavě bylo všecko jedno a podle toho to také vypadalo. Nerozuměl bych mu ani v osmnácti letech a nerozuměl jsem mu ani dnes. Na druhou stranu je mi jasné, že i tací mezi námi jsou a těm tedy budiž přáno… ()
[Scope - 2016] Nepříliš atraktivní severský coming out of age film. Opravdu se jedná o velmi průměrný film podobného ražení, kdy se všechno kolem hlavního hrdiny mění a on není ochoten konečně dospět a něco se svým životem udělat nebo něco razantně změnit. Motivace a chování jednotlivých postav mnohdy nejsou úplně zřejmé a celkově I Blodet nemá čím výrazně zaujmout. Existuje mnoho lepších filmů podobného ražení. ()
Reklama