Réžia:
David LynchKamera:
Peter DemingHudba:
Angelo BadalamentiHrajú:
Bill Pullman, Patricia Arquette, Michael Massee, Robert Blake, Henry Rollins, Mink Stole, Leonard Termo, Balthazar Getty, Guy Siner, Gary Busey (viac)Obsahy(1)
Žena saxofonisty Freda Madisona nalezne na schodech jeho luxusní vily videokazetu, na které kdosi zaznamenal zločin spáchaný v ložnici jeho domu. Zkrvavená oběť vypadá jako Fredova žena Renee a vrah - jako on sám. Přivolaná policie muže zatkne, avšak po několika dnech zjistí, že v cele je uvězněn - místo Freda - neznámý mladý muž... (Hollywood Classic Entertainment (H.C.E.))
(viac)Recenzie (714)
tak toto bol pre mňa úplne nepochopiteľný film... ()
Předpokládám, že tady už ani sám Lynch nevěděl o čem že to vlastně je, ale koho to zajímá, když se na to dobře kouká. ()
chtěla bych někdy znovu vidět poprvé ()
Nějak tomu nemůžu přijít na kloub. Atmosféra skvělá, hudba perfektní, ale nějak mi tam prostě něco nesedí... Asi to chce více podívání. ()
Zajímavá práce s hudbou a rytmem, netradiční pohledy kamery. Jako celek to ovšem místy ztrácí kompaktnost. *** Ve zkratce: Lost My way. ()
Dle mého názoru cíleně nepochopitelný film. Postava nemrkajícího záhadného panáka s nabíleným obličejem mě bude strašit ještě dlouho. ()
Stejně jako celý štáb včetně herců nechápu, Lynch je šílenec, který dokáže natočit film, který působí jako obyčejný film, ale ve skutečnosti to je něco z jiného světa. ()
Precizně zrežírovaný noční schizofrenní trip s neuvěřitelně sexy Patriciou Arquette střídající Lynchovy trademarky snové logiky s překvapivě uchopitelnými narativními dějovými úseky. Člověk si místy až říká, jak něco tak rozlétaného a dějové neuzavřeného může dávat takový smysl. ()
Ten Lynch je tak chytrý, že tomu ani napotřetí nerozumím. ()
Lynch je rozprávkar a v rozprávkach dobro víťazí a zlo prehráva. Aj v tejto rozprávke zlo prehralo, otázka je, kto bol dobro? Žeby Mystery man? ()
No jo, Lynch! Zvláštní atmosféra, nesmysl za nesmyslem a lidi mu to baští, protože je IN rozplývat se nad něčím, co nedává smysl a vypadá tak cool. ()
Nechápu to. Ale nadšení je veliké! ()
Moc hezké, škoda že to nechápu. Třeba příště. ()
V komentářích už zaznělo vše... Formálně dokonalé, herecké výkony skvělé, příběh nepochopitelný, tajemný muž odpovídající(či připomínající) Smrti ze Sedmé pečeti, výtečný hudební doprovod (včetně Rammstein) ()
ak je toto dalsi film o schizofrenii,tak som sklamana.lynch sa neda celkom pochopit,a ak si myslite,ze ho chapete,tak sa mylite.chape sa len on sam a mozno ani to nie.v tom je jeho kuzlo. ()
kultovní film, úžasná hudba a všechny atributy Lynchova světa na jednom místě... ()
Lynch me opět zničil, kdyby natočil film o tom že 1+1=1451841 , tak mu to z vymletým výrazem uvěřím.V Lost Highway jako ve většině jeho filmů vidíme precizní kameru(vůbec práci se světlem celkově), překvapivý soundtrack,klasicky lynchovské halucinace hlavní postavy, a dokonalého Mystery mana jenž me dostal snad nejvíc.Ve výsledku je z toho jakýsi psycho-schizofrenní guláš,sahající napříč několika žánry(horror,thriller, krimi , psych. drama...), který mi ale ve výsledku celkem chutnal..jenom škoda že sem ho tak docela neztrávil(nepochopil) , ale to je u Lynche normální a už jsem si na to zvykl... ()
Dajme tomu ze 3.Sice neviem preco,ani za co,ale taktiez aj nad celym filmom visia otazniky. ()
Týden sem z toho měl hegeš v hlavě.Ten film je jako sen.Jasně že ho nejde pochopit. ()
V Lost highway jste skutečně zprvu ztraceni, avšak kdo zde nalezne svou cestu, ať už je to cesta do pekel a zatracení a nebo cesta za vykoupením a spásou, nebude schopen se z ní již nikdy vzdálit a bude po ní uhánět nekonečnou, tichou nocí...Fascinace noční ubíhající dálnicí. Reflektory auta ostře osvětlují žluté pruhy a okolí pohlcuje naprostá temnota. Červené závěsy jako z Black Lodge v městečku Twin Peaks. Pronikavě smaragdové ženské oči. Hlavní hrdina, potažmo Lynch, si raději věci pamatuje po svém ne nezbytně tak, jak se skutečně staly. Pseudoobjektivní médium filmového pásu využívá subverzivně k vytváření vlastních fantasmagorických výjevů. Zvláštní je, že kamera se u něj objevuje právě v těch nejpodivuhodnějších scénách, jakoby chtěl zachytit ono surreálné pozadí skutečnosti. Kamera zde v diegetickém prostoru vytváří tu nejčarovnější rovinu příběhu, splétá tu nejméně uchopitelnou a poznatelnou síť významů. Ve snímku můžeme rozpoznat některá zjevná bazální témata jako narušení soukromí v rodině a křehkost těžce vybudovaného rodinného zázemí. Nejvíce se ale film točí kolem paranoie, záhady, šílenství a schizofrenie. Snímek je super stylizovaný. Omračující je čistota záběrů, která je pro Lynche typická. V mizanscéně se neobjevuje nic zbytečného nebo navíc. Schizofrenické tázání hlavního hrdiny po tom, kým vlastně je nás provede příběhem toho, co se nestalo. Je možné, že hlavní hrdina potřeboval ospravedlnění svých činů natolik, že je raději připisoval vnějším silám? Proč přecházíme do příběhu někoho jiného, jak se tyto dvě linie napojují? Jak již bylo řečeno, Lynch za pomoci kamery vytváří především ono tajemství, něco, co si každý vyloží po svém. V tom spočívá konflikt mezi objektivním záznamem reality, po kterém touží věda a záhadnou intuicí, kterou se zaštiťuje umění. Obojí proniká k podstatě skutečnosti, ale obojí dosahuje diametrálně odlišných výsledků, díky využití rozdílných nástrojů. V Lynchově případě nelze ony fyziologické proměny vnímat jednoduše metaforicky. Zákruty temné ztracené dálnice mysli jsou pro něj propojeny s tělesností. Zdánlivě odlišné příběhy vplynou jeden do druhého jako dvě silnice za temné noci kdesi v poušti sice plynule, ale nikoliv neproblematicky. Divák má problém s nelineárním pojetím času. Vše se od počátku zdá jako sen. Máme tu zkrátka tradiční Lynchovské figury a pojetí vyprávění. Dalším silným motivem je láska versus chtíč. Nevinnost v ohrožení hříchu. Juxtapozice Femme fatale a dívky odvedle připomíná Modrý samet. Film noir se zde střídá s maloměstským vztahovým dramatem. Ohrožení ryzosti vztahu jakousi zvráceností zase připomíná Zběsilost v srdci. Ať už je to Bobby Peru, Frank Booth nebo Mr. Eddie, vždy tyto figury v psychoanalytickém čtení Lynche připomínají ID, zatímco náš hrdina je potácejícím se egem. Ať už je to nalezení uříznutého ucha nebo zastřený hlas v interkomu, výchozí premisy bývají u Lynche jednoduché, ale atmosféru snadno budující. On je již potom schopen z nich vyčarovat úžasně šílený, čarovný, archetypální a neotřele ambivalentní příběh, přestože pracuje s tolika schématy. Dokáže to díky své imaginaci a tendenci k tomu, nebýt doslovný, zůstat nejednoznačný. Jinak by vše vyznívalo falešně. Nechává se vést intuicí tak jako nikdo jiný. Jeho ucelenost a koherence spočívá v přiznání, že temnota existuje a musíme se s ní potýkat. To on sám sobě svými díly něco říká a nesnaží se nikomu zalíbit. Pouze pracuje s tím, co jej fascinuje a my jsme tím mimoděk fascinováni také. () (menej) (viac)
Reklama