Réžia:
Alan ParkerScenár:
Bo GoldmanKamera:
Michael SeresinHrajú:
Albert Finney, Diane Keaton, Karen Allen, Peter Weller, Dana Hill, Tracey Gold, Viveka Davis, Tina Yothers, Leora Dana, Robert Costanzo, Lou Cutell, O-Lan Jones (viac)Obsahy(1)
George (Albert Finney) a Faith (Diane Keaton) jsou už patnáct let manželé, vychovávají čtyři dcery, mají krásný velký dům s rozlehlou zahradou. George je úspěšný spisovatel, Faith obětavá a milující matka. Vše nasvědčuje klidnému rodinnému životu plného lásky a spokojenosti. Po dlouholetém manželství se však dostavují neshody, agresivní hádky, rozvodové řízení a přetahovaná o děti. Jak se tato situace podepíše na obou hrdinech a jejich dětech nám odpoví mrazivě realistické drama Alana Parkera. (ČSFD)
(viac)Videá (1)
Recenzie (17)
Když jsem před časem viděla Eureku, domnívala jsem se, že jsem potkala emocionálně nejsilnější film. Chyba. Kam se hrabe Eureka? Básník obrazu Parker předklá komorní drama páru ve středním věku s takovou razancí, že jsem emocionálně opotřebovaná minimálně na měsíc. Příběh rozchodu páru by mohl být něčím zcela obyčejným, jenže žádná klišé se zde nekonají, jinak by tento scénář určitě neuchopil odpůrce stereotypu Parker. Netřeba zmiňovat jako vždy absolutně dokonalé herecké výkony jdoucí až k hranici možného. Zřejmě ani netřeba zmiňovat Parkerovu obvyklou hravost, která snad nejvíce vynikne po pohřbu, kde se v restauraci za pianem děje něco neuvěřitelného. Však jsme na to těmi jednoduchými pár tóny brnkanými na klavír upozorňováni od samého začátku. Závěrečná násilná scéna je natočena s bravurou hodnou nejcyničtějšího z cyniků, kterým Parker bezpochyby není, jen se v něj v případě potřeby dokáže proměnit. Což u Parkra, režiséra tisíce tváří není nic nezvyklého. ()
Na hádky a rozvod najviac doplácajú deti, tak to proste je. Tento film ukazuje krízu manželského páru po 15 rokoch, takých kríz je aj v skutočnosti veľa, ale tento príbeh teda tuctový nieje, emočne veľmi silný, až mrazivo realistický, postavený na precíznom scenári, réžii a dokonalých hereckých výkonoch. Geniálny Alan Parker to drží pevne v opratiach a nepustí ani na sekundu, bez hluchého miesta. Je to vlastne smutný príbeh, detí vám bude ľúto, ale neznamená, že sa aj nezasmejete. Potešil ma aj sympaťák Peter "Robocop" Weller. Musím vytknúť scénu po pohrebe a hlavne ten záver, to som absolútne nečakal, ale ukázal, že niekedy proste nieje cesty späť. Je to vážne len príbeh o manželskej kríze, rozvode a ich následkoch na ľudí okolo, ale tak dokonale nakrútené, že keď sa na to pozriem zo všetkých strán, musím dať plný počet *. ()
Manželství je instituce, o kterou je potřeba pečovat. Obzvlášť má-li za sebou patnáct let. Jinak to může dopadnout tak, jako mezi Georgem a Faith. Těm dvěma už totiž nepomohl ani rozvod. Albert Finney a Diane Keaton. Tak vášniví a tak chladní. Tak vzdálení a tak blízcí. Tak realističtí, až mě mrazí... ()
Náročně vstřebávám silné, až tísnivě drásavé emoce, když si po skončení třídím dojmy z dramatu Alana Parkera. Již první scéna mě dostala, jak trefně naznačuje napětí a odcizení vyhaslého manželsví, kdy kamera nám dává možnost sledovat nevyrovnaně zoufalé pocity otce, zatímco zvuk nabízí uvolněné dění mezi matkou a čtyřmi dcerami z jiné místnosti, plné odlišných starostí před účastí na večerní akci. Plný kontrastů je zpočátku i upadající vztah George a Faith, kteří jinak (zdánlivě spokojeně) působí na veřejnosti nebo před dětmi – a jinak, když se ocitají sami v domácnosti... ale jen do chvíle, než se situace přes rozvod a opětovná shlédání nevyhrotí ještě víc. Diane Keatonová je tu svým civilně charakterním výkonem naprosto odzbrojující, jak spontánně působí její veškeré barvité emoce a projev, jednou náhle zoufalá, jindy nacházející chvilkovou spokojenost v zůstavajících jistotách a nadějích... a Albert Finney jí svým přesně vystiženým častým neklidem, otrávením a na povrch vyplouvající agresí výborně doplňuje. Opětovně nemastně fádní Weller naštěstí nemá tolik prostoru, aby mi zkazil zážitek z filmu v režii Parkera, který opět zručně zvládá i skupinu dětských herců. Způsobem vyhrocení rodinné situace, silně realisticky ztvárněnými emocemi a stylem s mnoha statickými záběry to občas připomíná až Hanekeho filmy, ani Parker se neštítí až cynicky nepříjemného zvratu v okamžiku poslední naděje, ač oproti svému rakouskému kolegovi mu vůbec není cizí podobně tíživý příběh proložit i humorem, kdy jedna z hádek (po pohřbu v restauraci) působí v rámci závratné vztahové katarze až komediálně, s parodickým zpěvem klavíristky v pozadí... a také ani podobný film nezapomíná Parker osvěžit řádkou poetických záběrů, které až melancholickým způsobem vytváří zvláštně podmanivou podzimní náladu. [90%] ()
I was never right for you, was I, George? It was like I sang all the music, but I never knew the words. Ve vztahu je vždy potřeba dvou. Spolu vzlétneš i padneš, spolu miluješ i nenávidíš. Spolu žiješ a umíráš. A když ten jeden najednou odejde, dostává tohle vše mnohem rychlejší spád. George uhodil a Faith stála, čekající tu facku, ale už ne pěst. ()
Galéria (36)
Zaujímavosti (4)
- Během natáčení tohoto filmu procházela Diane Keaton rozchodem se svým partnerem, hercem Warrenem Beattym. Této zkušenosti ve filmu využila a scenáristovi Goldmanovi a režisérovi Parkerovi dokonce dala své poznámky, podle kterých chtěla na vytvoření své postavy pracovat. Ačkoli nebyl zpočátku ani jeden z tohoto návrhu nadšen, nakonec uznali, že herečka vytvořila mnohem komplexnější postavu, v než co oni sami doufali. (jezurka42)
- Film nemá žádný originální soundtrack. (jezurka42)
- Píseň, kterou si Faith Dunlap (Diane Keaton) zpívá ve vaně, je „If I Fell“ od skupiny The Beatles. Skladba však není v závěrečných titulcích filmu uvedena. (jezurka42)
Reklama