Réžia:
Masajuki SuoScenár:
Masajuki SuoHrajú:
Kódži Jakušo, Tamijo Kusakari, Naoto Takenaka, Eri Watanabe, Jú Tokui, Hiromasa Taguči, Hideko Hara, Akira Emoto, Masahiro Motoki, Misa Šimizu, Kunihiko Ida (viac)Obsahy(2)
Shohei Sugiyama (Kōji Yakusho) je úspěšný slušně vydělávající muž, s domem na předměstí, oddanou manželkou Masako, (Hideko Hara) a náctiletou dcerou Chikage (Ayano Nakamura). Pracuje jako účetní ve firmě v Tokyu. Přesto, že patří k úspěšným lidem, Sugiyama začíná cítit ve svém životě prázdnotu, ztrátu směru a propadá depresi. Jednoho večera, když se vrací domů tokyjským metrem, zahlédne krásnou ženu tančící v taneční škole. Je to Mai Kishikawa, (Tamiyo Kusakari), známá tanečnice v Západní taneční škole. Sugiyama je jí uchvácen a rozhodne se zapsat do tanečního kurzu, aby ji mohl lépe poznat. Sugiyamův život se okamžitě změní, jakmile začne brát lekce. Spíše než Mai, je jeho učitelem Tamako Tamura (Reiko Kusamura), který se stane jeho významným rádcem. Setká se se svými spolužáky. Tokoichi Hattori (Yu Tokui) tu je, aby okouzlil svoji manželu a Masahiro Tanaka (Hiromasa Taguchi) se zapsal, aby zhubnul. Setká se s dalším instruktorem Toyokem Takahashim (Eriko Watanabe). Zjistí také, že jeden z jeho kolegů z práce Tomio Aoki (Naoto Takenaka) chodí pravidelně do tanečního studia. Aoki, který je v práci neoblíbený pro svůj nekompromisní přístup, je odhalen při svém tajném životě dlouhovlasého (v paruce) tanečníka. Přestože je od Mai vydálen, taneční hodiny v něm probouzí bláznivou lásku k ní. Jeho tajemství tím pádem musí býd střeženo dvojnásobně. Nemusí tajit lekce pouze před svojí ženou, ale také před svými přáteli a kolegy v práci. Navštěvování kurzů Západních tanců je navíc pro tradiční japonskou kultutu nepřijatelné. (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (1)
Recenzie (28)
Pozerať tento film s dabingom bola asi chyba, pretože keď som ho videl kedysi dávno s titulkami, mal som z neho lepší pocit. Dabing musí nutne pri filmoch z exotických krajín aspoň mierne kaziť dojem. Ale k filmu. Najzaujímavejšie je na ňom sledovanie prístupu japoncov k veciam, ktorým sa venujeme aj my. Ich ostych pred ženami je väčší, respektíve sa chovajú akosi zdvorilejšie a viac upäto. V tom je kúzlo filmu a preto nemôže fungovať žiaden jeho remake (nevidel som ho a ani neuvidím). Inak sa jedná o trochu netradičnú romantickú komédiu, ktorá má inú trajektóriu, ako konkurencia, ale výsledok je nám jasný od začiatku. Záver dokáže diváka dojať, len mi tie dve hodiny prídu na žáner trochu veľa. Hlavne v prvej hodine. Pokiaľ chcete spoznať aj japonskú komerciu, Shall we dance by nemalo nikoho vyložene sklamať. 70%. ()
Jako první jsem viděla americkou verzi z roku 2004 a ta mě zaujala asi tolik, že si ji vůbec nepamatuji. Proto mě docela zajímalo, jak vypadá původní japonská verze. Bohužel musím říci, že mě nezaujala o moc víc, i když pár věcí se mi na ní líbilo a nenudila mě. Námět není příliš originální, ženatý muž jednoho dne vidí ženu, vyklánějící se z okna taneční školy a rozhodne se do taneční školy zajít ne proto, aby se zdokonalil v tanečním umění, ale aby byl v blízkosti té ženy a pokusil se získat jeho srdce. Tanec ho však uchvátí a on brzy nemyslí na nic jiného, což ženu zaujme. Potud nijak zajímavý film. Ovšem není to typický romantický film a dopadne to jinak, než by asi většina lidí čekala, to je jedna z věcí, která mě potěšila. Také se ve filmu vyskytuje vtip, i když hodně decentně, tak i tyto občasné scény jsou velmi milé. A samozřejmě zde perlí Naoto Takenaka. Nuže, není to zážitek měsíce, ale přesto docela příjemně strávený čas. ()
Krize středního věku byla stěží někde zpracována tak chytlavě jako v tomto pohádkově dokonalém příběhu. Pohádkovost evokuje námět se kterým se nedalo vyhnout některým žánrovým klišé, oproti běžným limonádám však zde působí upřímně a naprosto přirozeně. O to se zasloužilo zejména vynikající obsazení, kde krom tradičně bezchybného super-versatilního Kôji Yakusha září prakticky všechny vedlejší postavy. Jeden z nejsympatičtějších filmů pod Sluncem. ()
Nenáročný, již trochu zastaralý vhled do mírné rebelie proti stereotypu po japonsku. Západní tance jsou něco jako u nás travesty show v ruském jazyce -- nevlastenecké a vyvolávající když ne pohoršení, tak chichotání. Neřeší se vlastně žádná krize a už vůbec ne drama, které je v žánrech netuším proč. Aha, tuším, hranému filmu se v japonštině říká pro odlišení od anime "dorama". Jinak jsou ale problémy neproblematické, překážky lehce překonatelné a konec je rozuzlení nezauzlovaného. /// OK, zase mě nejvíc bavil Takenaka. Hraje magory, ale až nejaponsky nepřehrává, krása. Potvrdil se mi v topce. ()
Kdysi jsem viděla předělávku s Richardem Gerem, ale musím říct, že tento originál je rozhodně o dost lepší. Je v něm humor, lidskost i láska k tanci a vše je tak přirozeně podáno, že si mě film velmi rychle získal. Když říkám „přirozeně“ myslím tím obzvlášť to, že film zbytečně nezabředává do velkých vztahových dramat. Rozpory jsou spíše v podtextu a filmu se velmi daří seznamovat pomaloučku diváka se všemi postavami, tak aby si nakonec všechny získaly určitou míru pochopení. Postavičky jsou to různorodé – krásná, ale zpočátku extrémně rezervovaná učitelka tance Mai Kišikawa, kterou bych nazvala „ledovou královnou“; výstřední tanečník latinskoamerických tanců Aoki s parukou na hlavě, který se skrz tanec snaží uniknout ze spořádaného pracovního života do vlastního světa, ale jeho vystupování většinu lidí odpuzuje; hubatá a rázná tanečnice Tojoko, která někdy dřív mluví než přemýšlí; obtloustlý a upocený student tance Tanaka, kterému tanec doporučil doktor, aby zhubnul, ale zároveň by moc rád získal sebedůvěru a dokázal, že není jen upocený ubožák; naprosto andělská instruktorka tance Tamako, která má svatou trpělivost a všechny s úsměvem podporuje… Zajímavých postav, které navíc v průběhu filmu projdou určitou proměnou, je dost a dost, a všechny dohromady tvoří moc hezký pohled na drobný kolektiv jedné večerní taneční školy. Ve středu samozřejmě stojí hlavní postava – japonský firemní účetní Sugijama, který přestože vede spokojený život a miluje svou rodinu, zatouží poznat tajemnou a krásnou Mai Kišikawu, jejíž postavu opakovaně zahlédne v okně tanečního studia, a zapíše se kvůli ní na hodiny tance… Brzy se ale ukáže, že mu opravdu tanec a místní lidé přirostli k srdci, a že zdaleka nejde jen o Mai, přestože i k ní si nakonec nalezne cestu… V kostce je to moc hezký a lidský příběh, tak jak to zkrátka Japonci umí. Rozhodně není divu, že film tehdy získal ocenění nejenom v Japonsku, ale i v zahraničí… P.S.: Co mě ovšem zaráží a bohužel i znechucuje, je údajný „oficiální text distributora“ zde v popisku. Nejen, že o některých ženských postavách/herečkách píše v mužském rodě, ale i celkově je plný obsahových i gramatických chyb a zcestných informací. Zdá se, že pisatel nejenom film neviděl, ale neví ani nic o Japonsku (například: že by západní společenský tanec byl v Japonsku „nepřijatelný“, to je opravdu dost přehnané a mylné tvrzení) a zároveň ani neumí psát správně česky. No hanba. Větší paskvil jsem už dlouho nečetla a jak tak na to koukám, zdá se, že někdo pouze hodil cizojazyčný text do překladače a neměl ani snahu to zkontrolovat. ~(4,3★)~ ()
Reklama