Réžia:
Roman PolańskiKamera:
Gilbert TaylorHrajú:
Catherine Deneuve, Ian Hendry, Helen Fraser, Valerie Taylor, Mike Pratt, Yvonne Furneaux, Roman Polański, Renee Houston, James Villiers, John Fraser (viac)Obsahy(1)
V londýnském bytě spolu žijí dvě naprosto rozdílné sestry Helen (Yvonne Fourneaux) a Carol (Catherine Deneuve). Společenská Helen nachází plné uspokojení v milostném poměru s ženatým Michaelem (Ian Hendry), Carol, která se straní mužů a lidí vůbec, pracuje jako manikérka. Když Helen odjede s milencem k moři, přestává se její osamělá sestra kontrolovat: omluví se z práce pro nemoc a uzavře se ve svém bytě, soužená hrůznými sexuálními sny...
Režisér Polanski vytváří hororovou studii mentálního rozpadu osobnosti dívky, zatížené sexuálními zábranami. Snímek, který u nás nebyl nikdy uváděn (leda výjimečně v Ponrepu pod názvem Ošklivost), obsahuje drastické sekvence násilí a děsu, nikterak je však nekomentuje a neanalyzuje: kamera zachycuje děj tak, aby divák vnímal obraz z úhlu pohledu labilní Carol, a tak se stávají její hnus a samota také jeho hnusem a samotou. Šílenství se ve filmu nejeví jako osud jedince, nýbrž jako choroba celé společnosti. Film, který napsal sám Polanski se svým dvorním scenáristou Gérardem Brachem, získal na MFF v Berlíně 1965 Stříbrného medvěda. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (228)
Stále více a více si potvrzuji, jak zbožňuji filmy, které se odehrávají na omezeném prostoru. Byt se všemi jeho zákoutími a dívka (skutečně krásná Deneuve) která přes světlé chvilky své mysli míří do absolutního šílenství. Černobílý film a práce se zvuky vytvořily skutečně tíživou atmosféru. Z nočních běsů pak mrazí v zádech. Všelijaké symboliky dívčina strachu a odcizení (králík, rodinná fotka, břitva) a vyvrcholení, které muselo přijít. Skvělá práce. Poněkud nešťastné je řazení filmu mezi horory. Pravověrné labužníky hororů tak film asi úplně nezaujme a to je škoda (přestože děsivých prvků tam pro mne bylo až moc). ()
Kdybych se jen tak v klidu koukal v obýváku na telku a najednou si všiml, jak se po podlaze plazí had, umím si představit, že bych na něj jenom tak civěl, jako Katarína na praskliny ve zdi a ušní bubínky by mi prodíral zvuk tikajících hodin a vyzvánějících telefonů. A já bych jenom tak strnule podmaněn strachem seděl, nedutal a nebyl schopen s tím hadem nic udělat... Možná díky tomuhle filmu jsem si tohle uměl představit... No fuj! Vážně nechutné! Anebo chcete-li, film o tom, že samota, sklíčenost a androfobie se musí léčit nějak jinak, než se izolovat do činžáku od lidí, pustit si kohoutek ve vaně a doufat, že sestřička už tady bude jenom pro vás a vy už nebudete muset znovu chodit do Tety pro nové zubní kartáčky... ()
Film děsivý právě proto, že nedává jednoznačné odpovědi. Hlavní hrdinka děsí, ale současně ji litujete. Šílenství přichází pomalu a nenápadně a nedozvíme se, kde jsou jeho kořeny. Nejspíš právě proto, že film nenabízí žádné jednoznačné vysvětlení toho, kde se v hrdince vzaly ty pocity hnusu, které ji dovedou až k zabíjení, zůstává po jeho shlédnutí v člověku hodně nepříjemný pocit. ()
Hnusná depka vykulené blondýny v autentickém podání nádherné Catherine Deneuve snímaná jímavou kamerou notně nahání husí kůži. Na praskliny na zdech se už nikdy nebudu dívat stejně:) Kromě psychozních stihomanských výjevů mě zaujala egoistická ignorace okolí vůči problémům jiných. SPOILER!!! Když jsou mrtvolky ve vaně, králíkova hlava týden v kabelce a mimózní blondýnka zalezlá pod postelí, je už na zájem trochu pozdě. Jo kdyby si holka s chlapama trošku zadováděla místo aby je brala svícnem po hlavě, mohlo to dopadnout jinak. Být fanouškem žánru a nebýt únavných tichých pasáží, jdu s hodnocením ještě výš. Každopádně můžu zaručit, že z tohodle PSYCHA vám bude pěkně HNUSNĚ. ()
Asi jsem byl špatně naladěnej. Co mělo být atmosférou bylo nudou. Co mělo být poslestvím bylo nudou. Co mělo být uměním bylo opět jenom nudou. Prvních čtyřicet minut pak můžu považovat za nejnudnější filmovou pasáž, kterou jsem kdy zhlédl. Objektivně si zřejmě film ohodnotit odpad!em nezaslouží, zatím ale nemůžu jinak. Za nějakou dobu tomu ještě dám šanci. ()
Mistr hrůzy, spojen s bytovou jednotkou... Jeho tři dokonalé snímky na poli mysteriózních snímků koketujících s hororovým žánrem se vždy točí kolem bytů. Rosemary, Tenant a první z této bytové trilogie - Repulsion. Ve všech se setkáváme s hlavními hrdiny, kteří v místě, které by pro jiné znamenalo oázu klidu v každodenním shonu a světě plném nebezpečí, naopak cítí sílící nepopsatelnou hrůzu a svíravý pocit... Zdá se až neskutečně absurdní, že sám režisér byl odsouzen v nedávné době k "domácímu vězení". ()
docela síla, tenhle Hnus! Sice se to trochu vleče, ale od studie rozpadu osobnosti jsem ani svižné tempo nečekala. Film ve mě vyvolal spíš lítost a a beznaděj, na strunku hnusu zabrnkal leda tak rozkládající se králík a opocený tílko:) Chyba ve filmu: Ve 40 minutě přichází Carol domů a zouvá si boty. V další scéně v koupelně je má ale opět na sobě. ()
Tak tudy cesta nevede - myslím pro mě. Je mi jasný, že zas tohle dílko bude velechváleno na všech frontách."První film Romana Polanského v angličtině nahání dodnes ze všech jeho snímků nejvíc hrůzy a nejvíc znepokojuje - nejen svými evokacemi sexuální úzkosti, ale rovněž mistrovským užitím zvuku....je to také nejexpresionističtější snímek z jeho raných černobílých celovečerních filmů, který používá široké úhly záběrů, jež jsou stále širší a mají čím dál větší hloubku ostrosti....jako modelová psychologická studie může místy působit příliš samozřejmě, ale jako subjektivní noční můra představuje vynikající kus filmové práce." No vždyť to říkám...asi i proto je to Jeden z 1001 filmů, které musíte vidět, než umřete. Pro mě ovšem skoro utrpení - ano první půlka bylo vážně nudným, zdlouhavým utrpením. Co mě má jako zaujmout na vyšinuté frigidní barbie, která chodí sem a tam? Navíc, já tyhlety ukňouraný kozy nesnáším - křehká, citlivá, ublížená, princezna, která musí každej den poslouchat, jak si to její ségra rozdává s nějakým borcem. Mě tak připadá, že ji to prostě závidí a nejraději by se k nim chtěla přidat. Ta musela být v mládí klácená svým chlípným fotříkem den co den, jinak si tu její nenávist a odpor vůči chlapům nedovedu vysvětlit... Je to ten typ, kterýmu byste dali pětikorunu a moc byste ji chtěli chránit a mluvit na ni skoro šeptem jak na děcko, protože kdybyste náhodou zvýšili hlas, mohla by se rozbít jak porcelánová panenka. Fakt už sem si v půlce říkala, že buď se ta baba podřeže nebo to budu muset vypnout, protože to byla nebetyčná nuda. Sice se nestalo ani jedno, ale aspoň se tam konečně začalo něco málo dít - a jen proto hodnotím za dva. Sem si teda řekla, tak fajn, já to teda dokoukám - určitě přijde nějakej megadobrej závěr. A vono zas prd. Takže k tomuhle se fakt už vracet nehodlám. Chápu, že tím pan Polanski chtěl asi něco říct, že to měla být zřejmě nějaká sonda do duše maniodepresivní paranoidní schizofreničky, které se zřejmě tajně sjíždí lsd a podobnout atmošku nám chce navodit i pan režisér - opakované záběry na králíka, tílko, praskající zdi, klíčící brambory a kdo ví co tam bylo ještě...A i když mám psychárny docela ráda, pro mě to prostě nebylo...snad kdyby se ta první půlka netáhla jak sopel, možná bych nebyla tak otrávená pro tu druhou. Dvě věci bych ovšem vypíchnout mohla - určitě to bylo nejtišší znásilnění, co sem viděla a co bylo opravdu nejlepší - trio hudebníků :-) "Pro Polanského bylo klíčové postihnout, jak se Caroliny sebeklamy vztahují jednak k hororovému žánru, jednak k otázce sexuálního útlaku žen: jak je lze demonstrovat na plátně a jak skrze ně lze převést roli oběti, do níž bývá žena vsazována - zejména tu roli, v níž se žena stává objektem, na němž se pasou lačné oči muže." Na mě se žádný takový nepasou a tak by jistě pan Freud řekl, že ji jen závidím a proto se mi to vlastně moc nelíbilo...ať tak či tak, je to i Jeden ze 101 hororů, které musíte vidět, než umřete ()
Výborný film, který jako jeden z mála nenabízí žádné psychologické vysvětlení, ale pouhý pohled na svět očima duševně narušené Carol. Ta žije ve vlastním světě plném představ a upravuje si realitu. Film působí značně paranoidně - každý chce ubohé Carol ublížit. A když se o to někdo náhodou nesnaží, jí to tak stejně připadá. To ji dovede až k tak zoufalým činům jako vražda a nejen jedna. Je prakticky nemožné rozlišit, co se děje skutečně a co jen v hlavě Carol. Název Hnus je podle mě docela výstižný vzhledem k jejím snům o znásilňovaní, hlavě mrtvého králíka v její kabelce a jiným detailům. Určitě stojí za shlédnutí. ()
Neodpustím si citaci jedné postavy z Přátel: „ÁCH-MŮJ-BÓŽE!” Co tohle mělo být? Nemůžu si pomoct, ale dívat se 104 minut na praskající zdi a divnou babu? ()
Jistě, někdo to může brát jako film o ničem, o halucinacích, prasklých zdech a hnusu. Často má těžkou atmosférou, kterou doprovází divákovo mrazení po zádech, který čeká, kdy se něco stane. Je zde skvěle vykreslen, v podstatě beze slov, rozpad osobnosti Carol. Cathrine Denevue skvěle ztvárnila její melancholii a frustraci. Za pozornost také stojí zmínka o detailech, jako například o králičí hlavě v kabelce. ()
Na to, že byl Hnus zamýšlený jako komerční berlička pro jiné Polanského tvůrčí spády, je tedy zatraceně nekomerční. Jsou tu prvky thrilleru, snad i hororu, ale všechno se to tváří stejně zarputile a nepřístupně jako Catherine Deneuve skoro po celý film. Natočené je to ovšem mistrovsky. Zachycení postupného duševního rozkladu hlavní hrdinky je velmi působivé a její strach z okolního světa a fyzického kontaktu předznamenává další režisérovy paranoidní studie Rosemary má děťátko a Nájemník. Při pohledu na vadnoucí králičí mršinku a pár jiných záběrů mě taky napadlo, jestli odtud mimo jiné nesál své inspirační mléko David Lynch. ()
Nejako mi tam Catherine nesedela. Skrátka som jej to psycho neveril. Takto mi z toho vyšla zmes Lyncha a Hitchcocka no nedochutená.. ()
Námet a nápady na jednotlivé hororové scény sú super ale chýba tomu niečo čo by diváka ťahalo od začiatku. Inak povedané: zapamätám si iba finále. Pritom atmosféra bola pomerne dobrá. Dobrý režisér by vedel spraviť veľmi dobrý remake. ()
Mrazivé svědectví o tom, jak daleko může zajít dívka s fóbií. ()
Atmosféra dost podobná jako v Nájemníkovi. Ale i přesto, že se Catherine Deneuve hodně snažila, Polanského nájemník mi přišel lepší. ()
Každý nejako začínal. Polanski sa hľadal v psychologickom horore, ale myslím, že nielen mňa dosť unavil. Takáto vecička sa dala zostrihať na polovicu, bola by zaujímavejšia a mne by neklipkali oči. Na snímke možno nájsť pozitíva vo výbere ľakajúcich zvukov, nápadu s rukami a pod. Celkovo vzaté, jedná sa o chladné dielo, kde one-woman-show nezabrala tak ako by mala. ()
Tato unikátní studie narušené ženské psychiky, jenž otevřela Polanskému dveře do filmového světa mě vážně překvapila, nakolik jsem od filmu mnoho neočekával. Netradičně vystavěná expozice, která sází na to, že vidíme hlavní protagonistku v naprosto obyčejných situacích, nám skvěle představí její emocionálně nestabilní charakter. Kromě perfektního hereckého výkonu, práce s kamerou, či výbornou režií zároveň Repulsion velmi zajímavě narušuje žánrové konvence. Například v jedné, z velmi napjatých scén, ve které se Catherine Deneuve děje něco velmi nemilého, nehraje žádná dramatická hudba, nýbrž slyšíme pouze obyčejné tikání hodin. A to v kontrastu se současnými thrillery/horory, kde byste očekávali něco úplně jiného, působí strašně svěže. Sugestivní a hodně nepříjemný závěr je už tak jen třešničkou na dortu. Ačkoliv já osobně, netrpím žádnou psychickou nemocí (tedy aspoň doufám), nějak takto si dokážu představit, vnímání reality dané osoby. Je strašná škoda, že je tenhle počin, v kontextu character study filmů 60. let, kvůli mnohem známějšímu Psychu dost opomíjen. Je to sice snímek, pro trochu trpělivější diváky, ovšem pokud podobný typ filmů máte rádi, rozhodně bych vám jej doporučil... a Polanski si mě tímhle kouskem definitivně získal, a přesvědčil mě, o jeho výtečných režijních kvalitách. ()
Pěkný film. Hezky ho klepla... ale jinak mě to nijak zvlášť nenaplnilo. ()
Trochu bergmanovský Polanski... ()
Reklama