Réžia:
John SchlesingerScenár:
Waldo SaltKamera:
Adam HolenderHudba:
John BarryHrajú:
Dustin Hoffman, Jon Voight, Sylvia Miles, John McGiver, Brenda Vaccaro, Barnard Hughes, Ruth White, Jennifer Salt, Bob Balaban, Paul Morrissey, Taylor Mead (viac)VOD (2)
Obsahy(1)
Naivný playboy Joe opustí Texas a odíde hľadať šťastie do New Yorku, kde sa chce živiť ako gigolo. Síce nenájde splnenie svojich snov, ale nadviaže zvláštne priateľstvo s ďalším životným stroskotancom Ratsom. Film je kritickým pohľadom na súdobý New York - miesto obrovských sociálnych protikladov a sklamaných nádejí. V roku 1970 získal troch Oscarov za najlepší film, najlepšiu réžiu a scenár. (RTVS)
(viac)Recenzie (313)
Pusobive spinava, chladna a depresivni atmosfera 70's New Yorku ala Taxi Driver, jen cela ta story o kovbojskem gigolovi je ponekud gay, ostatne stejne jako vzezreni Jona Voighta za mlada. Ma stesti, ze to tam za nej valcuje skomirajici Dustin Hoffman. 6/10 ()
Přes skvělé herecké obsazení se mi film nijak zvlášť nelíbil. Asi mi generace 60.-70 let nebyla svým chováním a myšlením dost blízká. Film mě neoslovil, ale připouštím, že výkony hvězd byly skvělé. ()
Trochu zvláštní a místy hodně depresivní film, který rozhodně není pro každého a poteší spíše náročnějšího diváka. Scénář je víceméně postaven především na úžasném hereckém výkonu Dustina Hoffmana, který už v té době dokázal, že je skutečně výjiměčným umělcem a zdatně mu přihrává i mladičký Jon Voight. Nesmím zapomenout také na parádní hudební doprovod. ()
Zase jednou jsem si vytvořil obrázek o filmu, který se lišil od toho, jaký film ve skutečnosti je. Nic to nemění na tom, že je to film výborný, který je především skvěle zahraný. Jak Jon Voight, tak Dustin Hoffman podávají skvělé výkony v příběhu, který je místy zbytečně moc psychedelický, ale v celkovém vyznění snadno pochopitelný a působivý. ()
Hodně silný, řekl bych psychedelický snímek, který staví hlavně na hereckých výkonec obou hlavních představitelů. ()
Autentická zpráva o tom, jak mohou dva ztroskotanci přežít na "pustém ostrově" New York. Dávají nám naději, že na tom nejsme zase až tak špatně! Dle mého názoru snad nejkontroverznější film, jenž byl kdy oceněn "slepým" Oscarem. ()
Příběh o přátelství dvou ztroskotanců. Jejich existence je vpravdě odporná. Režisér ten obraz zvládá dobře, i s dobovými psychedelickými vložkami. Vrcholem je Hoffmanova mistrovská studie invalidního podvodníčka. Potud jen dobré. --- A špatné? Popravdě, filmu samotnému se příliš vytknout nedá, spíš jde o to, jak byl a je přijímán a interpretován. Je pravda, že Hollywood se tradičně zobrazování temných stránek lidské existence vyhýbal. Byla to jakási autocenzura, nepsaná dohoda, Hollywood prostě nechtěl Ameriku rozčilovat. A tu, zčistajasna, v roce 1970 britský homosexuální režisér sesbírá kdejakou cenu včetně hlavních Oscarů za film zobrazující příběh dvou šupáků. Otázka zní: Otevřel Schlesinger Americe oči, anebo vyšel vstříc dobové poptávce? Domnívám se, že druhá odpověď je správná, a v ní je i odpověď, proč byl čas úspěchů tohoto umělce tak ostře ohraničený. --- Po čem byla poptávka? Byl to „sociálně kritický film“. A tak se mluví o „městě, (které je) vyvrhne jako nepotřebné na smetiště lidských osudů,“ nebo třeba o „deziluzivním procitnutí z amerického snu“. Omlouvám se za svou zabedněnost, ale já tu nic takového nevidím. --- Do New Yorku přijíždí mladý Texasan s tím, čemu se říká špatný podnikatelský záměr. I prostitut musí umět najít svého zákazníka. Joe Buck to nedokáže, protože se špatně připravil. Věřil, že stačí vypadat jako kovboj a vše ostatní půjde samo. A teď mi řekněte, jak mu New York vlastně ukřivdil? Kdo může za váš obchodní neúspěch, kdo může za to, že prodáváte zboží, které nikdo nechce? Nemohu se zbavit dojmu, že to, co nám americká kulturní revoluce konce šedesátých let podsouvá, je toto: Na Bucka měl čekat kontaktní úřad Ministerstva práce a sociálních věcí a poradit mu, jak se má chovat a oblékat, kde najde vhodné kontakty, eventuálně mu poskytnout půjčku do začátku a dohodit pár zákaznic. To je, vážení, socialismus jako hrom, nic jiného. --- Ratsova minulost je méně zřetelná (literární předlohu neznám, ostatně kdo se o ni zajímá?), ale některá fakta přece víme: jeho otec, italský přistěhovalec, se udřel jako čistič bot. To ovšem tvrdí Ratso, který skoro vždy lže. Ratsův otec skončil svůj život v roce 1959, tedy v době, kdy Amerika hospodářsky prosperovala jako nikdy a pracovních příležitostí byla všude spousta. Inu, asi mu to dvakrát nepálilo. Ratso umírá, možná na tuberkulózu, mně to spíš připadalo jako chronická kuřácká bronchitida vrcholící zápalem plic, a to v době, kdy americká nezaměstnanost byla nízká, práce bylo dost, a existovala síť veřejné i charitativní lékařské péče. Ratso odmítá jak pracovat, tak přijmout tuto péči. On pouze šidí, krade (ale ne léky!), „fetuje a somruje“, a - proboha, věřili byste tomu? - nebere za to žádnou podporu! --- A nakonec, Schlesinger na závěr dopustí kapitální vlastní gól do branky všech sociálních kritiků, kulturních revolucionářů a socialistů, když Buck po příjezdu na Floridu konstatuje suše a věcně: „Nejspíš začnu tím, že si najdu nějakou práci.“ Které bylo od začátku do konce všude dost, i v New Yorku, ale milý Joe si toho všiml až poté, co ho jeho vlastní omyly a morální zkáza dovedly až k brutální loupeži, za kterou by dostal (a měl dostat!) deset let. --- Tenkrát ještě Amerika trpěla jedinou vážnější chorobou - totiž přesvědčením mediálně nastupující hipíkovské generace, že Amerika je nemocná a potřebuje „léčit“. Ve všech ostatních ohledech byla docela zdravá. Kdo se na tento film pořádně podívá, uvidí to celkem jasně. () (menej) (viac)
The Great American Disillusion! ()
Herecky bezpochyby skvělý film. Navíc provětrává trochu tabuizované téma. Navíc je dojemný. Navíc bezchybně natočený. ()
Nádhernej film o síle lidského kamarádství s bezva ústřední dvojicí Voight-Hoffman, skvělou hudbou Johna Barryho, kreativní vizuální stránkou a příběhem, který dokáže chytnout. Film má spoustu výborných míst, ale jednu pasáž si neodpustím vyzdvihnout: "Florida Fantasy", podbarvená geniální hudbou, mě zkrátka odrovnala. ()
Priznám sa, že ešte nikdy sa nestalo, aby ma film 20 minút nudil k smrti ( a takmer som ho vypol, zároveň sa zamýšľal nad tým, ako dokázal získať na čsfd tak vysoké hodnotenie) a nakoniec atakoval hodnotenie 5 hviezdičiek. Ak pretrpíte úvodných 20 minút, nakoniec Vám film ponúkne perfektne spracovanú odvrátenú tvár života vo veľkomeste, predstavy rojkov odchádzajúcich do veľkomesta za svojimi snami ale hlavne takmer nadľudsky herecký výkon Dustina Hoffmana. Síce sa to nevyrovná drámam ako Prelet nad kukučím hniezdom, Svätý z Fort Washington, Swinki či Dokonalý svet, nepochybne si však Vašu pozornosť zaslúži. 80%, iba kvôli slabému úvodu, vzhľadom na skvelú záverečnú scénu je to škoda. ()
Syrový a realistický film, který stojí a padá s režisérem a s dvěma ústředními herci. Schlesinger to natočil brilantně, výborná kamera a střih a hlavně flashbacky, které nám leccos odhalí, ale nikdy neřeknou vše. O dětství a dospívání Joe Bucka máme jen mlhavé představy a je to dobře. Jon Voight tady hrál životní roli, pro kovboje byl jako stvořený. Proti němu vynikající Hoffman, který celý film chcrchlá a kulhá. Hodně dobře napsaná a zahraná role. Navíc krásná píseň Everybody´s Talkin´ a tklivá harmonika. Do pěti mi tam ale něco chybí. Přesto se jedná o klasický film, který by měl být promítán všem lidem, kteří z vesnice odchází do velkoměsta a myslí si, že si tam před nimi všichni sednou na zadek. Syrový, realistický a smutný film, který nemohl skončit jinak. 90% ()
Depresivní snímek. Strašně se mi líbily snové scény a představy hlavních hrdinů, které ostře kontrastovaly s drsnou realitou jejich každodenního života. Upřímně John Voight mi moc nesedl - zahrál svoji roli dobře, ale nijak excelentně. Narozdíl od Hoffmana, který v tomto filmu podal ještě lepší a věrohodnější výkon než v Absolventovi. ()
ocenenia : BAFTA 1969 - Najlepší film ()
Skvělý Jon Voight. Ještě lepší Dustin Hoffman. K tomu parádní hudební doprovod a silný příběh. Myslím, že tři Oscary to dokazují jasně. Tenhle film je prostě z té nejvyšší kategorie. ()
Výkony a prítomnosť Voighta a Hoffmana sú také mimoriadne ovplyvňujúce, že ich scény spoločne vytvárajú viac emocionálnej sily. Príbeh je, že skutočnou pointou ,,Polnočného kovboja" nie je dekadencia, ale osamelosť ... 9/10 ()
Zopaknuto na platne a porad funguje stejne skvele - krasna kamera, Voight a Hoffman jako kombinace, ktera potesi. ()
Hodně silné vizuálně, ale scénář jsem moc nepobral - mám pocit, že sebou Půlnoční kovboj nese hodně zbytků dějových linií z předlohy, které nejsou pořádně vyexponovány ani dohrány. Nevadí mi náznaky nejasné Buckovy minulosti, ale od zdrogované párty jsem přestal chápat, co se děje na plátně i v psychologii postav. ()
Deziluzia, odludstenie a nevyplnene sny, presne o tom je film Johna Schlesingera. A krasny bol sposob, akym zobrazuje spolocnost velkomiest -- ako postupne hnijucu a rozkladajucu sa. Nadherne depresivny film a ja depresivne filmy mam rad : 95 % ()
Skvostný snímek, který je v dnešní době stále velmi aktuálním tématem. Říkám si, že těchto lidí na okraji chudoby je bohužel čím dál tím více a snaží se z ní dostat velmi originálním způsobem. Avšak když se nedaří, neváhají použít násilí a vynutit si přežití pomocí krádeží. V horším případě ublížením na zdraví. Sen o tom jak bude kovboj vydělávat jako gigolo hodně peněz, se po pár zkušenostech rozplývá. Ale oni jsou spolu dál a čelí nepřízni osudu. Bydlí v rozpadlém domě, který je určený pro demolici. Jejich přátelství je opravdové a z mého pohledu i velmi vzácné. ()
Reklama