Réžia:
Sebastian MeiseKamera:
Crystel FournierHrajú:
Franz Rogowski, Georg Friedrich, Anton von Lucke, Thomas Prenn, Thomas Stecher, Alfred Hartung, Thomas Wehling, Mex Schlüpfer, Fabian Stumm (viac)Obsahy(1)
Hans Hoffman je homosexuál a žid. Obojí ho během 2. světové vlky dostalo do koncentračního tábora, osvobozením jeho problémy ale zdaleka neskončily. Kvůli paragrafu 175 kriminalizujícímu homosexualitu byl odeslán přímo do vězení a za mříže se v průběhu další dvaceti let vracel znovu a znovu. Jediný stálý vztah v životě si tak vytvořil se svým dlouholetým spoluvězněm Viktorem, odsouzeným za vraždu. To, co začalo odporem a pohrdáním, postupně přerostlo v lásku. (AČFK)
(viac)Videá (4)
Recenzie (20)
Téma snímku je velmi poutavé, avšak jeho potenciál nebyl využit. To však není zdaleka jeho jediný nedostatek – chronologická roztříštěnost ubírá na srozumitelnosti příběhu a jeví se až nepochopitelně, neboť se tak režisér dobrovolně připravil o způsob, prostřednictvím kterého mohl utvořit vztah mezi divákem a hlavním hrdinou. I přesto, že za postavou Hanse stojí silný příběh, více jsem se o jeho osudu dozvěděla z anotace k filmu, než ze snímku samotného, což je dosti smutné. Hansův pohnutý osud je ve filmu artikulován tak krkolomným a ledabylým způsobem, až se chce brečet. Celkově bych snímku vytkla necitlivost pro gradaci děje, který je velmi rozvleklý - s ubíhajícími minutami se stává stereotypním a přestává poutat pozornost. Filmu se ani nepodařilo vytvořit kontrast mezi drsným vězeňským prostředím a intimitou, která zde byla zobrazována především prostřednictvím tělesnosti. Franz Rogowski je sice velmi charismatický herec, avšak jeho charisma a herecký výkon neutáhne stopáž 117 minut. Jediná scéna, která mě ve filmu oslovila, se odehrála v samém závěru, avšak ty dvě hodiny utrpení a skřípění zubů za to opravdu nestojí. Námět filmu se tak ve finále jeví vhodnější pro dokumentární zpracování. ()
(LFŠ 2022) Velká svoboda je dalším názorným příkladem toho, že v německy mluvících zemích vznikají silné LGBT filmy (viz Volný pád, Sascha, Letní bouře či Kruh). Meiseho snímek stojí především na silném námětu a hereckém výkonu Franze Rogowského. Pominu-li fakt, že těch 23 let nebylo na Hansovi a Viktorovi úplně moc vidět, nabízí Velká svoboda i tak dost uvěřitelný a autentický příběh o nelehkém údělu (nejen) gayů ve vězení v poválečném Německu. Film si rovněž chytře hraje se slovem "svoboda", které nemusí v kontextu vězení znamenat vždy jen "prostor mimo mříže". Mříže mohou rozdělovat, ale i spojovat! ()
Ironie osudu ukazují, jak jde ve vězení nacházet stopy lidskosti a blízkosti, stejně tak jak je možné je mimo vězení ztrácet. Hranice svobody, lidskosti a blízkosti jsou jen zdánlivě určovány zdmi, ploty a represemi nebo milostnou orientací. Otevřenost a odvahu k překročení fyzické a duševní vzdálenosti, k doteku a vztahu, je třeba hledat v sobě. ()
Přetrvává zde obvyklý problém špatných queer dramat a to ten, že mimo svoje milostné preference zde nemají postavy žádný jiný charakter. Naštěstí to tentokrát relativně zapadá do děje, kdy protagonistovi, trýzněnému za svoji homosexualitu všemi navazujícími státními systémy, nezbývá než mít ji jako jediný definiční rámec, který si s sebou může nést kamkoli. To ale pořád nic nemění na tom, že je to jenom jednoduchá historická obžaloba, ve které nemnoho nemluvných, nezajímavých postav obejduje dvě hodiny na čtyřech místech a to je sorrynotsorry dost otrava. ()
Mě se film velice líbil. Zpočátku mi trošku vadilo to přehazování v čase, ale postupně jsem si zvykl a dávalo to smysl. Herectví Franze (Hanz) a Georga (Viktor) bylo dokonalé, především Franz se obnažil herecky až na kost, na dřeň a vůbec se nedivím, že získal za svůj herecký výkon tolik palem vítězství a nominací na filmových festivalech po celém světě. Zpracování bylo též úžasné, úplně mě to pohltilo, cítil jsem pot, špínu i zápach vězeňských kobek, dopracované do detailu (např. i zašpiněné nehty). Mé top hodnocení není ovlivněno ani tím, že film samotný vč. jeho tvůrců a herců získal 42 vítězství a 46 nominací rovněž po celém světě, hodnotil bych stejně, i kdyby film neměl ocenění žádné. Vnímám to i jako takové pokračování vynikajícího snímku Paragraph 175. Emocionálně silně-smutný prožitek vč. samotného závěru. Pánové Rogowski a Friedrich, smekám před vámi .... a těmi, kteří zde označili tento film za odpad, pohrdám. 4x10 ()
Reklama