Réžia:
Maria SchraderScenár:
Rebecca LenkiewiczKamera:
Natasha BraierHudba:
Nicholas BritellHrajú:
Carey Mulligan, Zoe Kazan, Wesley Holloway, Tom Pelphrey, Samantha Morton, Jennifer Ehle, Patricia Clarkson, Andre Braugher, Elle Graham, Kelly Rian Sanson (viac)VOD (1)
Obsahy(2)
5. októbra 2017 uverejnil denník New York Times článok, ktorý otriasol Hollywoodom v základoch. Text odhalil jedného z najvýznamnejších filmových producentov Harveyho Weinsteina (okrem iného majiteľa šiestich Oscarov v najprestížnejšej kategórii Najlepší film) ako sexuálneho predátora. Producent celé desaťročia zneužíval svoje mocenské postavenie a "predával" svoju filmovú kariéru za sexuálne služby. Roky mu to prechádzalo, pričom svoje obete buď umlčal peniazmi, alebo ich profesionálne zničil. Nenašiel sa nikto, kto by sa mu chcel otvorene postaviť. Do nerovného súboja sa pustili až dve reportérky New York Times, Jodi Kantor (Zoe Kazan) a Megan Twohey (Carey Mulligan), ktoré vedeli, že alfou a omegou ich reportáže bude nájsť ženu, ktorá sa nebojí prehovoriť. Pri hľadaní Weinsteinovej obete, ktorá sa prestáva báť, si postupne uvedomujú, že materiál, ktorý pripravujú, môže mať hlboký vplyv nielen na údajného násilníka a jeho obete, ale aj na celú spoločnosť a jej vnímanie pojmu "sexuálne násilie". (Cinemart SK)
(viac)Recenzie (75)
Snímok natočený podľa skutočných udalostí zachytávajúcich azda najväčší škandál filmovej histórie vôbec. Harvey Weinstein sa neslávne zapísal do dejín a v tomto filme je pekne vykreslené, ako k tomu došlo. Čo možno tomuto snímku vytknúť je jeho prílišná profesorskosť a takmer nulový emočný presah na diváka. Je to zrežírované až príliš akoby dokumentárnym spôsobom bez nejakej pridanej hodnoty, ktorá môže tkvieť hlavne v informáciách, ktoré bežný divák zrejme ani nezaregistroval. Pre tých, čo majú kauzu naštudovanú, to je v zásade strata času. 60 % ()
Film Když promluvila se vrací do roku 2016, kdy investigativní novinářka deníku The New York Times Megan Twohey pomohla zveřejnit příběhy několika žen obtěžovaných tehdejším prezidentským kandidátem Donaldem Trumpem. Odvážné oběti se od veřejnosti dočkaly jen odsudků, pohrdavých komentářů či dokonce výhrůžek ze strany podporovatelů Trumpa, jehož americký lid zhruba měsíc po vydání článku zvolil prezidentem nejmocnější země světa. Zklamanou Twohey (Carey Mulligan) o pár měsíců později osloví její redakční kolegyně Jodi Kantor (Zoe Kazan), k níž se dostala informace, že jeden z nejúspěšnějších hollywoodských producentů Harvey Weinstein sexuálně napadl známou herečku Rose McGowan a že podobných případů se ve věhlasné továrně na sny odehrálo mnohem více. ()
Není to vyloženě "filmový" film, funguje spíš jako citlivé/brutální pozadí pro přemýšlení o tom, jaká je to všechno strašná depka. ()
Strhující komentář ke kauze Harvey Weinstein i filmová pocta urputným novinářům a novinářkám. Maria Schrader vypráví bez přehnaného patosu, bez srdceryvných momentů a přitom s notnou dávkou empatie. ()
She Said má jediné štěstí, že se v druhém aktu konečně docela chytí a daří se jí z tématu #MeeToo alespoň "něco" vytěžit. Protože první polovině zoufale chybí spád, vyšetřování je povrchní a postavy novinářek i obětí jsou až děsivě nezajímavé. Hlavní problém ale vidím v tom, že se divák vyjma inkriminovaných nahrávek nedozví prakticky nic navíc a filmařsky má tento příběh jen minimální přidanou hodnotu. Jinak řečeno - pokud si o #MeeToo přečtete 4 články, výpovědní hodnota bude velmi podobná. Jen si z rovnice můžete vyškrtnout film, na který velmi brzo zapomenete. Na konkurenci v podobě Spotlightu se tento "pokus" zdaleka nechytá. ()
Díky němu a jeho bratru Bobovi k nám nejen v 90. letech mířily skvosty jako Pulp Fiction, Zamilovaný Shakespeare, Vřískot, Dobrý Will Hunting nebo Anglický pacient. Se svou produkční společností Miramax byl na vrcholu. Už tehdy se ale v zákulisí filmového byznysu muselo šuškat o tom, že na vrcholu býval ještě ve zcela odlišných situacích. Jak už to ale tak bývá, k vrcholu patří i pád. Mravenčí práce (nejen) dvou investigativních novinářek z New York Times tehdy podnítila velkou proměnu pohledu na sexuální útlak a stála na počátku hnutí MeToo. A zdaleka nešlo jen o mlčení v otázkách zneužívání v Hollywoodu a filmové produkci, ale o fungování vztahů na pracovištích obecně. Novinářky objíždějí množství žen, získávají si jejich důvěru, bojují s jejich strachem a doufají, že některá i neanonymně promluví. Snažily se „obelstít“ i systém peněžních vyrovnání a závazků mlčenlivosti, na který Weinstein spoléhal. Děje se tak bez tklivých momentů, bulvarizace či umělého dramatizování, s úctou a decentně. Chtělo to ovšem víc poutavosti, protože v průběhu příběhu se prakticky vedle každodenní práce (svědomité profesionálky a až nedůvěryhodně příkladné rodinné zázemí) a vrstvení odmítavých reakcí obětí nikam moc neposuneme... protože výsledek předem známe. Předávání Zlatých glóbů je za rohem (herecká nominace pro Carey Mulligan), takže si můžu odškrtnout další položku, u které jsem nicméně počítal s výraznějším zážitkem. ()
Film, který by moc chtěl být další Spotlight, na to úplně ale nedosahuje. Chvílemi jsem měla pocit, že sleduju dokument, ovšem ve druhé polovině už se našlo hned několik silnějších momentů (opravdové nahrávky Weinsteina) a docela oceňuji snahu o autentičnost. Pořád si myslím, že z toho šlo vytřískat o něco více, ale ve své podstatě to vlastně docela fungovalo. ()
Když promluvila obstojí jako důstojný nástupce Všech prezidentových mužů a Spotlightu, kdy poutavě vypráví o jednom z nejzásadnějších případů uplynulé dekády a přináší nutné poselství o integritě. Pod zdánlivě komorním audiovizuálním provedením se jeden z nejsilnějších filmů roku…. ()
Investigativní novinářská dramata bývají svou procedurou a odhaleními většinou velmi poutavá, zvlášť když divák nemá o subjektu filmu úplně přesné ponětí a objevuje fakta společně s postavami filmu. To ale není případ snímku Když promluvila, kde divák běžně zajímající se o filmové prostředí i současné dění moc dobře ví, co bylo jádrem celého skandálu a jak celá kauza skončila. A 129 minut je u filmu, který hraje s odkrytými kartami, opravdu neopodstatněná délka. Už 40 minut před koncem jsem si říkal, že je čas to uzavřít. ()
#metoo je vážna téma, o ktorej vzniklo veľmi rýchlo, niekoľko veľmi dobrých filmov, dokonca v rôznych žánroch. Tentokrát je to ďalší Spotlight. Celkom raritou je, že do prípadu zainteresovaná Ashley Judd, prišla hrať samú seba. Schraderová natočila strhujúci a napínavý novinársky thriller. Minimalistická hudba a neustále sa stupňujúci scenár spolu vytvárajú nepretržitú atmosféru boja s časom. Svojim spôsobom sa jedná o girl power film. Na mňa to fungovalo od prvého momentu. Plné hodnotenie nedávam asi len preto, že už je to ĎALŠÍ Spotlight. 85% Originálny, Pulitzerovou cenou ocenený článok a predobraz knihy a filmu She Said: TU. Ps: Ak s témou nie ste oboznámení, prečítajte článok až po jeho dopozeraní. ()
Hodně silná story. ()
Tak rok 2017 budeme mať všetci ešte nejaký čas v pamäti. No aby som bol celkom úprimný, tak "She Said" nie je úplne filmom, aký som očakával. Ide o zlý zážitok? Nie. Myslím si, že niektoré scénky sú celkom silné, no neviem sa ubrániť pocitu, že to mohlo byť ešte o niečo silnejšie. Najmä keď si vybavím celkový pocit, ktorý vo mne zanechal projekt "Spotlight". Tu to nemá vôbec nejaký výslednejší a silnejší moment. Problém totiž tkvie v tom, že nevidíme poriadne aké úskalia naše novinárky musia prekonávať, alebo že by mali pod nohami obrovské polená. To je asi najväčším problémom. No je treba uznať, že je to film, ktorý aspoň treba pozrieť, aby ste tak trošku mali možnosť pochopiť čo za človeka v skutočnosti Harvey bol. Pretože aj bez jeho skutočnej prítomnosti je to miestami celkom náročné vnímať, keď si človek uvedomí čím si mnohé tieto ženy museli prjsť a akým spôsobom boli zneužité. Je to hnus. A som rád, že vo výsledku dopadol tak ako dopadol. Zasiahlo ma to. No som si vedomý veľmi dobre skutočnosti, že mohlo aj viac. takže na zhliadnutie odporúčať môžem. Hodnotenie: A- ()
Dostať prasáka Weinsteina za mreže je skvelá vec, ale film nejde dostatočne do hĺbky, aby si človek nemusel naštudovať niečo z internetu, aby sa dostal do príbehu viac. Americké publikum samozrejme pozná tých faktov viac. Je zvláštne, že rapavý tlusťoch si mohol robiť, čo len chcel, celé desaťročia. Zvláštne mi ale príde, že obete a herečky sa začali ozývať až keď sa to celé prevalilo. Dovtedy mnohé z nich nielenže mlčali, ale ešte s ním posedávali na Zlatých glóbusoch či Oscaroch. A ešte jedno je zvláštne, čo sa netýka filmu, ale filmovej postavy a doby, ktorú žiaľ žijeme. Novinárka Megan Twohey dostala za tento prípad veľa cien, pochvaly, uznania. Prešlo len však len pár rokov a dnes je pranierovaná za to, že vyjadrila nesúhlas s podávaním blokátorov puberty a rôznych trans svinstiev deťom. A už nie je slávna. Už je hnusne transfóbna, už nie je "naša", už je to "fašistka". ()
Roztahané, uondané, nekonečné. Spotlight byl jiná liga. Chápu, že v reálu pošprtat do takových prasat, jako je trumpeťák nebo producentský vřed všehomíra, jde ztuha, ale filmové zpracování zasluhuje svižnější dramaturgii. ()
Dost emancipované a nahlížené pouze ženskou optikou. Tématem naštěstí dost poutavé a přestože chybí překvapení nebo napětí, dokáže zaujmout i přes přílišnou jednoduchost, jak je zde na téma me too nahlíženo. ()
Ze stejného pytle jako The Insider, Truth nebo třeba The Post, takže davido-goliášovská bitva proti zkorumpovaným mocenským strukturám skupinkou přesvědčených investigativců. Navíc to obsahuje celkem důležité a detailní monology přeživších o povaze jejich zneužití pro ty, kteří stále ještě nejsou schopni pochopit, že znásilnění není jenom to, když na vás v noci vyskočí ze křoví chlupatý námořník s páskou přes voko. Bohužel, oproti jiným zástupcům žánru novinářských dramat, ten film nemá příliš zajímavé postavy, protože jejich jediná vlastnost mimo novinářské zarputilosti je demonstrace potřeby sdílené/otcovské mateřské, s čímž si paradoxně ten film ale nedokáže poradit, takže oba manželé protagonistek jsou úplně bez vlastností a prakticky by nemuseli mít ani obličeje. Pobavila scéna s dotěrným blbem na baru, který je regulérně tenhle týpek. Uznávám, že v takovémto světě bych nechtěl žít. ()
Pocta trpělivě poctivě dělané novinařině a taky záznam chvil, které změnily naši dobu a zejména změnily pohled aspoň části veřejnosti na oběti těch hajzlů, kteří si myslí, že jim projde cokoliv. ()
Od Carey Mulligan a Zoe Kazan dobře zahrané a od režisérky podané nanejvýš důvěryhodně, ale marná sláva na mě byl film příliš suchopárný. Pátrání novinářek pro mě nebylo dostatečně intenzivní, oběti jsou vykresleny natolik povrchně, že jsem s nimi nedokázal víc soucítit a celkově mi chyběly vypjaté scény, ve kterých by se snažil Weinsteinův tým házet žurnalistům klacky pod nohy. Chápu důraz na autentičnost, ale někdy neškodí popustit uzdu fantazii a realitu si trochu přibarvit. A svou roli tu hraje i fakt, že jsem k celému #metoo trošku skeptický. Určitě nerozporuji Weinsteinovu vinu a jemu i mnoha dalším přeji jen to nejhorší, ale zároveň mám pocit hraničící s jistotou, že postupně celé hnutí spadlo do roviny vyřizování si osobních účtů či snahy se zviditelnit a vydělat. Buď jak buď z hlediska filmařského se jedná o neobjevnou rutinu, která neurazí, ale ani nenadchne. 50% ()
Filmařsky je to určitě kvalitní práce a celkově to působilo velmi autenticky. Vzhledem k námětu to totiž klidně mohl být srdceryvný film plný slz a pompézní hudby, takže za tu uvěřitelnost tvůrcům palec nahoru. Emoční dopad už byl ovšem slabší, jak kdyby film neměl větší ambici než ukázat divákům jednu důležitou kauzu. She Said je určitě zajímavé drama, jen bohužel za pár dní tak trochu vyšumí z hlavy. 3,5* ()
„Když promluvila, smrdělo jí z huby.“ Na jednom se se všemi těmi náhle prudce angažovanými hysterickými soudružkami z revolučního odborového hnutí #MEEBOO bezvýhradně shodnu. Hárvy Einschwein byl dozajista slizkým a odporným vředem na už tak zhnisané holyúdské prdeli, jehož by bez moci a peněz neopíchala snad ani mimořádně otrlá a zoufalá vosa, a to i s roháčem v citronádě. Nepochybuji, že zneužíval svého postavení i postavení, obtěžoval, harašil, bosingoval, sliboval role za opíchání hnusného prasete, valil klíny, aby smočil nad svou ligu, a sem tam si i vyhonil před nějakou karieristickou kravkou. Za což zasloužil minimálně pořádně pustit žilou za traumatizování pár kalkulativních či labilních pičí, a možná i nějaký ten adekvátní!!! trest v base. Ale znásilnění a 23 let v supermaxu plus další, co pravděpodobně budou následovat??? To, kurva, ani omylem!!! Velmi podrobně jsem si přečetl kompletní soudní dokumentaci prvního, novojorského procesu a jsem těžce zhnusen až vyděšen, jak je úplně po bolševicku ohýbáno právo a jsou účelově dezinterpretovány zákony pod hysterickým společenským nátlakem na hlavu postaveného překorektnělého pičismu v podání armády těžce nemrdaných slepic, zhrzených excentrických zlatokopek a zkurvených neomarxistů, satanžel skrz levicové kokotporáty ovládajících masmédia a snažících se jejich prostřednictvím dicktovat svou jednoznačně menšinovou prohnilou patomorálku, jakož i naprosto pokryteckou pseudo SJW agendu, přičemž jsou vytvářeny zavrženihodné dicktaturní precedenty, které záhy ovlivňují celý „západní svět“, hujerovsky a zaprodanecky snažící se zalíbit anglosaským rudým sráčům a nadvládě jejich asociálních sítí. Jsem docela zvědav, jak pod tímto do našich lůzrů a hnojů již importovaným zmrdstvem obstojí náš nejznámější čokomilovník Dominik Mombasa ibn Ebony Klobasa, protože i na jiných frontách je evidentní, že se i ti naši prudce závislí soudci začínají bát kancelačních kulturistů a síly jejich mediální diskreditační mašinérie víc než příjice tetracyklínu, načež evidentně přestávají rozhodovat racionálně, spravedlivě, aequa lance a les scripta a některé ty frašky už mají zřetelné rysy zmanipulované jurisdikční libovůle, se kterou si pak alibisticky vytírá prdel i stejně závislý a totožným strachem o koryta postižený kasační systém. Ve světle výše uvedeného je tohle jen další podpůrné svinstvo patologické libtardí agendy, utopie, demagogie a manipulace se stádem (scéna s Donchujánem v baru je géblsoidní dokonalost) o tom, jak dvě prototypově šeredné, jak jinak než morálně dokonale ukotvené pizdy a přesilné muženy, spolu s hrdým levičáckým potratem Dřeváka Alana a pozornostní kurvou Ešly Židovou, které se i dle soudu v podstatě vůbec nic nestalo, zařízly tu holyúdskou svini, jíž posléze za pouhé urputně slizké obšoustování a kopulační nátlak vyřvali trest jako pro sériového vraha. Ale nátlak není a nikdy nebude násilí, tedy alespoň ne dle dosavadní racionální definice - „použití FYZICKÉ síly ke zranění, zneužití, poškození či zničení jiného“, tudíž i vylízání figurantky bez jejího výslovného souhlasu (a chtěl bych fuckt vidět, jak je tohle fyzicky možné bez násilí) nebo zejména ukecání nějaké, ať si zapíchá, i když se jí nechce, nemůže být v normálním světě, neobraceném v bolševickou prdel, považováno za znásilnění, jinak budou brzo pěkně přeplněné ty nejostřejší basy! Už vidím ty etudy na cele: „Za co tu jsi a za kolik to máš?“ Ále, 20 let za dvojnásobnou vraždu. A ty?“ „Já mám třicítku, protože jsem mimořádně brutálním způsobem ukecal tři samice, ať si se mnou zamrdají, a ony pár let poté zjistily, že vlastně nechtěly.“ „Notypyčo, respekt, z tebe jde fuckt hrůza, můžu ti dělat kohouta výměnou za ochranu???“. „No nevím, sice si myslíš, že už to asi nejde, ale jsou tu i horší zvířata! Například ve vedlejší cele je frajer s doživotím, co prý ve třiadvacátým v poloprázdné hospodě prohlásil, že nechce přispívat na Ukáčka a radši by měl místo toho vyšší důchod!!!“ „Kecáš, vole, až takové vyšinuté animální hovado snad nemůže existovat!“. () (menej) (viac)