Réžia:
John FrankenheimerKamera:
Ralph WoolseyHrajú:
Lee Marvin, Fredric March, Robert Ryan, Jeff Bridges, Bradford Dillman, Sorrell Booke, Moses Gunn, Clifton James, Jiří Voskovec, Evans Evans, John McLiam (viac)Obsahy(1)
"The Iceman Cometh" se odehrává v baru jménem The Last Chance Saloon, kde pár skalních ztroskotanců čeká na Hickeyho, který každoročně přijíždí, aby tu při oslavě narozenin Harryho H. vyprávěl úžasné příhody z obchodních cest a platil všem pití. Tentokrát se ale Hickey namísto do příběhů pustí do svých posluchačů, jejich beznadějných snů a zpackaných životů... (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (19)
Velkolepé zhledání štamgastů v hospodě po dalším roce, nebo-li čas opíjení. Pár hodin v bujařém zapomnění na všechno negativní za doprovodu sklenek alkoholu. Rozjede se po příchodu oblíbeného šéfa zábava? Nebo žeby konečně chvíle rozumného zúčtovaní se svou minulostí a svědomím? ... Televizní dramatická tvorba mne coby specifická oblast kinematografie už nějakou dobu poměrně zajímá a jsem rád za každý další viděný kousek i ze zahraničních končin. Poznatek o existenci něčeho jako bylo The American Film Theatre (1973-1975) je v tomto směru zajímavý i překvapivý zároveň a Příchod ledového muže coby první vlašťovka v pořadí z této série je teda ale opravdu vysoký, fajnšmekrovský level. Režiséra Frankenheimera jsem měl dosud spojeného především s několika zdařilými akčními snímky, nicméně zde dokazuje svoji všestrannost výhradně komorní studiovou inscenaci podle divadelní hry. Provedení na ploše čtyř hodin by si zasloužilo pár zásahů ve střižně, nicméně já si to, ač s rozdělením na více částí, poměrně užil. Některé scény jsem si během projekce přetáčel nazpátek a dával si je opakovaně, abych plně vnímal jak obsah všech replik v titulcích, tak herectví dotyčných protagonistů. Především Lee Marvin coby hlavní ztroskotanec na pouti člověka se zmarněným životem tady opravdu exceluje, s jeho trochu pozdním příchodem to tady žije! Ať už pozitivně ve znamení vtipu a podmanivé charismy stařičkého muže v slaměném kloboučku, nebo v depresivním podtónu vyřizování si vzájemných účtů s pocity na dně, Marvinův strhující výkon zakrývá i méně výrazná místa celkového provedení jedné tragikomedie, z níž na konci zbylo jenom hluboké drama. Dlouhé a vyčerpávějící, chuť na případnou reprizu přes všechny kvality neočekávám. 85% ()
Tis cool beneath they willow trees! Chlast, iluze, sny, pravda, štěstí. Nehodící se škrtněte. Hospoda může být poučné a inspirativní místo, ale už dlouho jsem se ve společnosti štamgastů nezdržel 239 minut. Kdybych se nicméně rozhodl učinit něco tak pošetilého a zvolil libovolný pajzlík nižší cenové skupiny, neuzřel bych nejspíš cosi moc odlišného od O'Neillova Lokálu U mrtvýho času. Bandu těžko snesitelných nešťastných individuí, která si vzájemně nemotorně vypomáhají v lakování skutečnosti za účelem učinit zbytek dní snesitelnějším. John Frankenheimer na základě divadelní hry Eugena O'Neilla rozehrává podroušenou čtyřhodinovou konverzačku, která si klade za cíl vrhnout trochu světla na podivně spletitý vztah pravdy, chlastu, lži a štěstí. Ne zcela překvapivě vyplouvá na hladinu, že ani jedno z výše uvedeného není pro každého a především že pravda může být jed smrtelnější než absint. Frankenheimerovi nutno připočítat ke cti, že se odvážil nalít divákovi plnou míru. Jestliže je první hodina v lokálu tížívá a s přibývajícími minutami úroveň nesnesitelnosti strmě narůstá, v určitém okamžiku divák nadýchá tolik výparů, že je z udělání jako doma. A je to domov natolik nevlídný, že není těžké si představit, že začne existenciální děs zahánět spontánním zpěvem. A už nepřestane objednávat. Opojné v tom nejodpornějším smyslu. Skála approves. ()
Frankenheimera vnímám jako režiséra komorních akčních filmů, kde je akce sice skvěle zrežírovàna, ale není alfou a omegou snímku, to jsou vždy psychologickě profily postav a hlavně poctivà filmařina. Tentokràt opustil svoji známou pozici a vydal se na výlet do ranku ryzího konverzačního dramatu. Vzniknul film o závislosti. Nikoliv o té snadno na první pohled rozlišitelné zàvislosti na alkoholu, ale především o až patologické závislosti znovu a znovu si podělávat život a zabředat hloub do bažiny, z níž už není návratu. Čtyři hodiny příprav končících mocnou závěrečnou katarzí vyčerpají zřejmě každého divàka. A odměnou za vysilující sledování bude jen a pouze deprese. Skvěle sehrané, skvěle natočené, etrémně těžko koukatelné. ()
Excelentní divadelní hra! Mnoho lidí, které jsem potkal, by chtělo napsat román z prostředí zaplivaných hospod čtvrté cenové kategorie, ale skoro vždycky o tom jen mluví a popíjejí své desáté pivko. Eugene O´Neill to ale zvládl geniálně, takže ty čtyři hodiny utečou daleko rychleji než při pospávání u všech těch současných akčních trháků. Není tu nic zbytečného a děj se valí šílenou rychlostí až k závěrečnému dějství, ve kterém vás Lee Marvin přimrazí ke židli a nenechá ani nadechnout. ()
Výtečné zpracování téměř zapomenuté O'Neillovy hry. Takřka čtyři hodiny trvající film má skvělé dialogy. Frankenheimer vytříbeně vede herce. Film je samozřejmě pro spoustu dnešních diváků zdlouhavý. Divák, který si nepotrpí na laciné náměty a poutavé honičky, bitky a karamboly aut, může objevit krásný film, který v sobě statečně nese divadelní původ a je mu to jenom ku prospěchu. Poslední film Roberta Ryana ()
Galéria (6)
Zaujímavosti (5)
- Ve chvíli, kdy Robert Ryan zvažoval, zda roli Larryho Sladea přijme, věděl, že brzy zemře na rakovinu. I to bylo důvodem, proč roli umírající postavy přijal. (Vampireman)
- Jedná se o poslední film, ve kterém se objevili Fredric March a Robert Ryan. Ryan zemřel ještě před první projekcí snímku. (Vampireman)
- Jeff Bridges nejprve účast na natáčení odmítl, neboť právě dokončil film Poslední americký hrdina (1973). Když se však o jeho rozhodnutí dozvěděl Johnson, ihned Bridgese za jeho úsudek pokáral. (Vampireman)
Reklama