Réžia:
Gus Van SantScenár:
Gus Van SantKamera:
Harris SavidesHrajú:
Alex Frost, Eric Deulen, John Robinson, Matt Malloy, Jordan Taylor, Carrie Finklea, Nicole George, Elias McConnell, Timothy Bottoms, Ellis Williams (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Slunečný den v areálu americké střední školy. Kamera sleduje pár chlapců i děvčat, kteří se míjejí na trávníku, na hřišti, na nekonečných chodbách školní budovy. Všichni působí uvolněně, sebejistě, možná dospěleji než jejich rodiče. Mají jména - John, Alex, Eric, Carrie -, ale na nikom z nich nespočine kamera tak dlouho, aby kolem něj vyrostl příběh. Nic zdánlivě nenapovídá tomu, jakým hrůzným dramatem vyvrcholí den. Ostatně i ono drama je zachyceno jakoby z odstupu: žádný obraz paniky, žádné výkřiky zděšení, jen záblesk překvapení v očích těch, jež jejich dva spolužáci bez emocí kosí výstřely.
Gus Van Sant pojal drama, jež se odehrálo ve škole v Columbine jinak než Michael Moore ve svém oscarovém dokumentu. Víc než sociopolitické souvislosti ho zajímá, co asi se dělo v myslích těch slušných a kultivovaných mládenců, kteří se rozhodli dát světu za vyučenou povražděním nevinných lidí a skoncovat s vlastním životem. Nehledá vysvětlení, je si vědom, že řetěz příčin je složitý. Bajka praví, že každý slepec líčí slona podle části jeho těla, kterou ohmatal.
(oficiálny text distribútora)
Recenzie (238)
Zřejmě jsem se na tento snímek neměl dívat hned po skvělém dramatu Two Thirty 7, který byl inspirován tímto filmem. Ačkoliv se Slon snaží klást důraz psychiku, tak na mě to tedy bohužel velký dojem neudělalo. ()
Takhle extrémně studených a odtažitých filmů jsem moc nespatřil, Gus Van Sant zřejmě trpí absencí jakýchkoliv emocí nebo je minimálně ve svém filmu nijak neumí vyjádřit. Téměř celou hodinu se ve filmu nic výzamného neděje, Van Sant nám představí v nic neříkajících útržcích řadu studentů, natáčí s nimi záběry ve škole, kterou si povětšinou pořádně kvůli zvolenému zaostření ani neprohlédneme, sociální pozadí a bližší charakteristiky nám zůstávají utajeny, s výjimkou pár vesměs nepodstatných informací (např. že otec chlapce, který pár lidí zachrání před budovou, je alkoholik nebo že jeden z vrahů umí hrát na klavír a pod.) postavy pořádně vůbec nepoznáme, nemáme možnost poznat atmosféru školy... Film se tváří v dlouhých záběrech kamery sledující pohyb studentů jako hodně psychologický, ve skutečnosti však té psychologie nabízí jen pramálo. Rovněž se tváří jako téměř dokumentární, o to paradoxnější pointou teprve je, když si ve zdejších zajímavostech přečtete, že skutečnou událostí, kterou film zpracovává, je to pouze volně inspirováno a průběh masakru ani (homosexualní) identita vrahů se skutečností v tomto hraném rádoby dokumentu vůbec nekorespondují. Vše završuje místy otřesná kamera, kvůli níž ani v nejvypjatějších chvílích nevidíme do obličejů postav. Zajímavé téma, příšerné zpracování s promarněným potenciálem. BTW, proč se to vlastně jmenuje vůbec Slon? [25%] ()
Samozřejmě nevím, jak to vypadá na americké střední škole... Zajímavý experiment s výhradním využitím neherců, digitální kamerou zaostřenou vždy na jedinou postavu, kterou sleduje s až dardenneovskou urputností, práci s reálnými zvuky a nechronologickým vyprávěním stojí za pozornost. Jen klavírní koncert (Beethoven) mi přišel zbytečně dlouhý a poukazování na tradiční viníky (počítačové střílečky, fašismus, homosexualita – zapomněli snad už jen na metalovou hudbu) děsivě zjednodušující. ()
Snadný příběh, kdy do všedního, tuctového dne, kde se srotí víc lidí zasáhne pekelná či boží vůle, a klid je v čudu. ()
Nebudem nikomu vnucovať presvedčenie, že ide o umeleckú výpoveď. Film je to rozhodne chladný a z určitého pohľadu nemajú ukážky zo života pár študentov význam, lenže na mňa to fungovalo. Za prostoduchými obrázkami totiž cítiť osudy - presne to, čo mi chýbalo pri podobne realistických ladených UNITED 93 alebo THE ASSAULT. Vedel by som si to predstaviť v poetickejšej rovine (viac vážnej hudby, viac záberov na oblaky...), ale inak som spokojný... ()
Štyri roky po masakri na Columbine High School, režisérsky rebel Gus Van Sant, až by som povedal, že takmer dokumentárnym spôsobom zrekonštruoval tieto krvavé udalosti, keď precízna DP Harrisa Savidesa je zvyčajne nastavená na stabilizátor - STEADICAM, čo má jednak za následok aj to, že tým pádom vznikajú veľmi dlhé a stabilizované, neprerušované sekvencie, kedy kameraman neustále protagonistom tzv. „dýcha” priamo na chrbát, skrátka, je im ustavične v pätách, čím sa zvyšuje pocit stiesnenosti a autenticity, a k tomu je to spracované i z viacerých uhlov pohľadu jednej situácie, keď trebárs najprv uvidíte dve postavy, ako sa rozprávajú, že každá si pôjde potom svojou cestou, a to mám presne na mysli, že to i zvlášť uvidím, ale taktiež okolo nich prejde aj tretia postava, a i tej sa dostane rovnakej starostlivosti z pozície extra kvalitnej, sústredenej réžie, defacto, takýmto štýlom spoznávam väčšinu študentov školy, ktorých sa to bude bezprostredne týkať, ale taktiež sa dostávam i do zákulisia k hlavným aktérom beštiálneho, brutálneho besnenia, že dokonca ich sledujem aj z ich domácnosti, ako vstrebávajú „náučné dokumenty” , či aj totálnou absurditou je i to, že si prosto domov objednali balík, v ktorom sa skrýva, skúste dva krát hádať, čo v ňom bolo pekne zabalené ? Boli si všetkého dopredu vedomí, pretože si to obšírne naplánovali, diskutovali o tom, a v podstate vôbec neriešili, akú za sebou zanechajú spúšť... _ Ja som mal počas toho celého sledovania skutočnej, extrémne závažnej príhody, neuveriteľne a strašne nepríjemný, normálne až klaustrofobický pocit, pretože z toho areálu nebolo pre mnohé, potenciálne obete žiadneho úniku, alebo i také skrývanie sa v rôznych kútoch vzdelávacieho zariadenia vždy neznamenalo, že má dotyčný automatický vyhraté, lebo páchatelia disponovali s plne automatickými zbraňami, čím si jednoznačne zvyšovali svoje skóre, cieľ, ktorý si na začiatku stanovili ! ()
Rozporuplné. A rozhodně zajímavé. Film jako takový nevyniká ničím. Je naprosto rutinní, obyčejní, všední. Sledujeme několik výňatku z každodenního života náhodných studentů na střední škole. Nemají na sebe žádnou návaznost, jen se v jednom dni sympaticky proplétají a ukazují jednotlivé typy charakterů. Možná spíš jen povrchně nastiňují, protože tady nezáleží na tom, jak se postavy cítí nebo jaké jsou. Celý den totiž nenasvědčuje ničemu, co by se mohlo stát. A najednou bum. Proč to udělali? Co je k tomu vedlo? Zde se ale žádné otázky ani odpovědi nedočkáte. Protože ani žádná zdánlivá není. Mužeme se jen tiše domnívat, čemu ten hrůzný čin předcházel. Jen v náznacích tu znázorněno několik možných variant, které ale nejsou nikterak rozvětvené či ukotvené v zdánlivě nesmyslném příběhu. Možná byl nesmyslný stejně jako čin, který přišel po něm. A měl vůbec nějaký smysl? Svou výpovědí se film řadí někde mezi Let číslo 93 a Bowling for Columbine. Polodokumentární chladný film bez emocí, který svým provedením a následným vyvrcholením dokáže vyvolat velice silný sugestivní dojem. Nic víc, nic míň. Máte nad čím přemýšlet. Dlouhých záběrů na oblaka je tu až nepříjemně mnoho... ()
Podle prvního kamaráda nejhorší film co kdy viděl, druhý ho ani nedokoukal. Zato já mám názor úplně opačný. Sice se ve filmu nic převratného neděje, o to více si člověk vychutnává tu atmosféru před katastrofou... - 24. 12. 2009 - 80% ()
Přiznávám, že snímek je vystavěný až s chirurgickou pečlivostí a jsme zde svědky velmi neobvyklé práce s filmovým časem i prostorem a s chytře rozesetými implicitními odkazy k diskuzím ohledně masakru v Columbine High School (hraní videoher, náznaky šikany, lehká dostupnost zbraní, etc.). Jenže celý ten ledově klidný způsob vyprávění nakonec nezpůsobuje žádný velký šok, ale tak maximálně pozvednuté obočí či pokrčená ramena. To je hlavní důvod, proč Van Santův film stojí kdesi hluboko ve stínu estonského Klass a nebo třeba televizního filmu Bang, bang, seš mrtvej! Gus Van Sant jakoby tak nějak mimochodem zapomněl na postavy. Celá stylistická výstavba, jakkoliv je rafinovaná, nedává divákovi absolutně žádný prostor vžít se do jejich kůže, nevzbuzuje tím pádem v divákovi žádnou empatii a ruku na srdce – ani u analyticky natočeného filmu není žádoucí, aby divák u scén střílení školáků tak maximálně hloubal nad tím, kde se která z vedlejších postav v té které chvíli nachází... ()
Van Santův pohled na obyčejné žáky, jedné obyčejné školy, kde nakonec dojde k velké tragédii. Režisér vyloženě neodsuzuje, jen chladně vypraví, co se mohlo odehrát v hlavách nijak výrazných mladíků předtím, než se odhodlali k jednomu z největších masakrů na americké střední škole. Gus Van Sant nepřichází s ničím novým ale i tak z jeho pohledu mrazí. ()
Dílo, které poukazuje na kontroverzní "situaci". Dílo, které je natočeno s odstupem. Dílo, které je chladné, jako olovnatá kulka, která se Vám zavrtá do těla... 95% ()
Mám rád pomalé a realisticky točené filmy, s klidnou, "moderně" nerozklepanou kamerou, takže z tohoto hlediska jsem byl navýsost spokojený. Není to ovšem hraná rekonstrukce střelby v Columbine High School, jak jsem se zprvu domníval, nýbrž zcela fiktivní film touto událostí pouze inspirovaný. Ve skutečnosti se oba hošani zaměřovali na sportovce a jiné svoje neoblíbence (proč by probůh stříleli třeba na tu neškodnou a ubohou brýlatou myšku v knihovně??), nelíbali se (aspoň doufám) spolu ve sprše a nakonec si svorně vpálili kulku do hlavy. Ale i tak to byl zajímavý zážitek. A potěšily mě mé dvě oblíbené Beethovenovy klavírní skladby, i když se do filmu příliš nehodily. / Po druhé projekci po téměř sedmi letech nechápu, že jsem tomu kdysi dal čtyři. Snižuju na bídné tři. Zdlouhavost, nezáživnost, extrémně pitomý konec. ()
Van Santův záměr chápu, ale s tím odstupem to přehnal a stejně tak s absencí jakékoliv emoce. Působilo to na mě jako policejní rekonstrukce, která se sice jako taková povedla, ale to nic nemění na jejím zařazení. 30% ()
Príliš odosobnenia, tým pádom niet divu, že sa divák má problém zžiť s ktoroukoľvek postavou a skutočne sa do filmu ponoriť. Musím však uznať, že príčiny konania postáv sú vykreslené viac než realisticky. Viem si predstaviť, že nejako podobne uvažujú dnešní teenageri, len ma nepresvedčil, že by to dokázali tak chladnokrvne realizovať. Každopádne chápem, že zámerom snímku bolo vyvolať znepokojenie, neviem či to zafungovalo u ostatných, ale u mňa nebolo videné nič nečakaného. Napriek tomu musím oceniť námet aj myšlienku. ()
Sú filmy, ktoré nejdú z hlavy. Nepopísateľná emócia, ktorá sa nedá preniesť do textu..takže skúsim..a..snáď len toľko, že som bol počas sledovania Elephanta totálne zhypnotizovaný a po jeho skončení v niekoľkohodinovej akoby anestéze. Gus Van Sant ma prekvapil, nikdy predtým ani potom (a asi už ani nikdy) ma podobne nerozsekal. Brilantná ukážka režisérskeho minimalizmu. P.S. A Beethoven bol génius ! ()
Spoiler: Podobně laděný snímek je i estonský Klass (2007). V Klass se hlavní zápletka odvíjí od šikanovaného chlapce, který je zároveň hlavním hrdinou (konec v Klass je jen taková hrozivá tečka). V Elephant jsou motivace kluků-vrahů trochu jiné (chtějí si vyzkoušet počítačovou střílečku naživo, jak moc jsou ve škole outsideři nevíme). Není zde vlastně ani příběh, jenom poskládané obrazy dětí v jejich zdánlivě normálním dni ve škole, který vyvrcholí krvavou řežbou. Americké, ale určitě ne špatné. ()
Tenhle Slon je velice silný zážitek. ()
Van Santova hodina filmárčiny. Dejovo je to síce nudné a patetické, ale prejav je dokonalý. A ELEPHANT z roku 1989, je pre tento snímok viac, ako len menovec. ()
Reklama