Recenzie (6)
Láska, sex, zrada, hoře, nevinnost, sobectví, smrt, rezignace, naděje, marnost. Důvěrně známé kulisy (vyloženě naše mytologie), skvělá kamera včetně matrixového bullet time, geniální kostýmní práce. Vlastně tam byla jen jedna lokace lesa živoucího a pak umírajícího, včetně močálu a skaliska s průrvou, s přilehlým polem a domem. Rozvržení jako ve Spáči ve zvěrokruhu, začínáme radostným jarem a končíme nemilosrdnou zimou. / To mi vyrazilo dech. Jo a kdo píše, že je to ruská pohádka, je zabedněnec. / P.S. dětem nepouštět, otevřely by si žíly. ()
Další z řady ukrajinských filmů, bezpochyby kvůli složité nacionální situaci ukrajinského národa i soudobé politické realitě, obracejících se k lyrickému světu lidových mýtů a pohádek (a nejen ukrajinských - film by si měli pustit milovníci tezí o Východu jako neevropském, pomalu tatarském prostoru - vždyť plejáda postav, od Rusalku po bludičky, patří i do našeho národního lidového repertoáru). A film vskutku odpovídá lidové tradiční moudrosti - o věčném stýkání a potýkání se světa přírody a světa lidí, o rovnováze mezi nimi, která když je porušena, je draze vykoupena, o krutosti obou z nich, podaná ovšem na poeticky zachyceném vztahu lesní víly a místního obyvatele - zkrátka poznatkem, že stejně jako v přírodě smrt znamená nový život, i ve světě lidském smrt může znamenat očistnou oběť něčemu lepšímu. Výrazná kamera (kruhové kamerové jízdy nebylo asi v lese vždy snadné natočit) je doprovázena především krásnou mizanscénou, kdy Mavka i další postavy splývají s okolní scenérií nejen na rovině obsahové, ale díky sladění kostýmů, nasvícení a okolí (v různých ročních obdobích) i v rovině vizuální. Poeticko-pohádkový filmový gesamtkunstwerk. ()
Smutný film o lesní žínce, která osudem jakoby z oka vypadla Dvořákově Rusalce anebo Andersenově Malé mořské víle. Nejkrásnější na filmu je samo kamera a v ní zachycení žínčiny nevinnosti na jaře - uprostřed bažinaté krajiny břízek hledá podle sluchu flétnovou melodii, která ji zničí. Anebo jí dá tu opravdovou nesmrtelnost... Vynikající je v tomhle napůl pohádkovém kusu i hudba - od člena Kyjevské avantgardy Jevgenije Stankoviče - kam se už v době natočení Mavky poděla dobrá česká filmová hudba... ()
Film, kterému dám pět hvězd bez mrknutí oka, ale komentovat ho nebudu. Jen bych si chtěl někdy přečíst scénář v ruštině. Kdo se považuje za Slovana, tak se tady bude cítit doma. Ale přece mi to nedá: Dionysos píše: "postavy splývají s okolní scenérií nejen na rovině obsahové, ale díky sladění kostýmů, nasvícení...", také jsem si toho všiml a také se mi to moc líbilo... Josef Váchal definuje ve své knize "Přírodopis strašidel" Mavku (neboli Slibku) jakou prapodivnou ženku, v lidských osadách, staveních i na lukách žijící, v rozmanitý závoj z páry, karmínové barvy zahalenou a sem tam poskakující, hlavně za večerního šera... Pro dorůstající děti je provocant genitaliae. ()
Táto sovietska rozprávka má dosť odlišnú atmosféru od tých klasických, ktoré všetci dobre poznáme. Možno to bude trošku aj tým ukrajinským štýlom, ale rozprávka je to dosť ponurá a s nie veľmi vábivým vizuálom aj dejovou líniou. Aspoň teda mňa to nejako výrazne neoslovilo a beriem to skôr ako nostalgickú jazdu za časmi, ktoré už hádam pominuli. 35 % ()
Ruské pohádky si člověk nesplete. Jsou temnější a mnohem více lidské, s minimem fantaskních prvků. Lesní píseň je další z řady syrových příběhů určených především pro starší diváky. Velmi pochybuji, že si podobnou pohádku užijí i malé děti. ()
Reklama