Obsahy(2)
Princezna Sněhurka se marně snaží získat přízeň královny. Královna je příliš zaujata svou krásou a pravidelně si u kouzelného zrcadla ověřuje, zda je stále nejkrásnější. Když jednoho dne zjistí, že Sněhurka je ještě krásnější, poručí lovčímu, aby Sněhurku v lese zabil a přinesl její srdce. Lovčímu se Sněhurky zželí a nechá ji odejít. Dívka dojde lesem až k jeskyňce, vybavené malým nábytkem pro sedm osob. Vzápětí přicházejí trpaslíci a dovolí Sněhurce, aby se u nich ukryla a žila tam s nimi. Královně prozradí její úkryt zrcadlo. Královna se v přestrojení vypraví za Sněhurkou s otráveným pásem, ale trpaslíci dívku zachrání. Když se královna dozví, že její zlý záměr nevyšel, vydá se znovu do jeskyňky, tentokrát s otráveným hřebenem. Trpaslíci Sněhurku opět zachrání. Nakonec neúnavná královna nabídne Sněhurce otrávené jablko. Zde již snaha trpaslíků nestačí a Sněhurku zachrání až princ Jasmín, který si ji odvede do svého království jako svoji ženu. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (20)
0% — To se prostě nedá. Jako kdyby si parta amatérů šla natočit pohádku na Admiru osmičku. Je až neuvěřitelné, že se jednalo o „profesionální“ produkci. ()
Je pro mě vlastně záhada, jak mohl Oldřich Kmínek roku 1933 natočit ony dvě obskurní pohádky právě tímto těžko uvěřitelným způsobem. Podíváme-li se totiž na Kmínkovu práci v širších souvislostech od konce desátých let, jeho filmy sice bývaly vždycky fascinujícím způsobem diletantské a entuziastické zároveň, ale nikdy TAK zhůvěřile špatné i okouzlující jako PERNÍKOVÁ CHALOUPKA - a právě SNĚHURKA A SEDM TRPASLÍKŮ. ___ Chápu, že neměl podmínky pro mix zvuku, že měl problémy s natáčením ve zvoleném prostředí, interiér "chaloupky" pod kusem skalního masivu musel nechat na naší fantazii a že představitelé trpaslíků byli i na jeho poměry dost slabými herci (zejména upovídaná Dáďa Kmínková, již její tatínek pro zjevnou rodičovskou zaslepenost rád obsazoval a jejíž přerývaná dikce i pod mohutným plnovousem neztrácí na nezaměnitelnosti). ___ Ale dokonce i Oldřich Kmínek si musel být vědom toho, jak směšné a repetitivní jsou jednotlivé dialogy, sebeuvědomělé královniny komentáře vlastních akcí, jednotlivé posuny v zápletce, ubíjející naplnění pohádkového schématu trojího opakování a hlavně inscenování mnohých hereckých akcí v podivné vzdálenosti i úhlech (zřejmě motivováno tím, abychom hercům neviděli na ústa). ___ "Úderný" hudební motiv jak z amerického béčkového hororu 50. let, zlomyslnost práskačského zrcadla (předchůdce pozdější sojky), nekrofilní princovy tendence (jenž musel být podle všeho dost zklamaný, když se mu Sněhurku omylem podařilo probudit) i závěrečný královnin hysterický záchvat (aby to mělo vůbec nějaký konec) každopádně přispívají k tomu, že má podobně jako PERNÍKOVÁ CHALOUPKA potenciál zkultovnět. ___ Byť tedy s Michalem ne zcela souhlasím v tom, že je SNĚHURKA lepší film, protože PERNÍKOVÁ CHALOUPKA je navzdory "tarrovským" nekonečným záběrům (ty tady najdeme taky) a srovnateně nekonečným baletním sekvencím pořád o dost akčnější i bizarnější film, už kvůli interakci dvou různorodě neschopných dětských herců v hlavních rolích, herecky exaltované ježibabě s plyšovým kocourem, interiérům, rekvizitám, kauzálním deadlinům a celkově dramatičtější konstrukci, o níž si SNĚHURKA může nechat jen zdát. ;) ()
Navazující pohádka z Kmínkova cyklu, který měl sestupnou tendenci. Ale navzdory menšímu rozpočtu, počtu herců a celkovému entuziazmu, působí Sněhurka a sedm trpaslíků méně děsivě, než Perníková chaloupka. Ono je ostatně lepší jen tušit, jak asi vypadala chaloupka sedmi trpaslíků uvnitř, vzhledem k tomu, že i Ele Šárkové stačila jen zámecká zahrada k odehrání všech důležitých scén. ()
Neuvěřitelná pecka, svižnější, nabitější a ještě bizarnější než Perníková... Pohádka, která bohužel moc dětí v době svého vzniku nestrašila. Na rozdíl od Perníkovky není Sněhurka žádná nastavovaná kaše, baletní exhibice a nekonečná andělská procesí. Posuzovat pohádku z roku 1933 dnešníma očima může být nefér ale zvukový film se už pár sezón měl čile k světu a ani v jeho počátcích nevznikaly takto zjevně diletantské filmy. Ale ono je otázkou jak vypadl proces výroby a distribuce tohoto konkrétního titulu. Pokud si vezmeme, že není známé datum o pražské premiéře a měla ještě vzniknout třetí pohádka - Červená Karkulka, tak je dost dobře možné, že "sesterská" Perníková chaloupka uvedená před Vánoci 1933 byla takový průser, že se s tím svezly i další filmy. __| Kameraman Josef Bulánek zřejmě trpěl neodbytnou potřebou po zaplnění volného prostoru v záběru - většina záběrů zpoza křoví nebo stromu - podobně svérázný přístup se objevuje i v jeho dalších filmech. __| A ve zvukové éře fascinující práce se zvukem a nemožností namixovat dohromady hudbu, ruchy a dialogy. Tady ale budou na vině kromě diletantismu také finance. Přece jenom už i dříve vznikly filmy, kde postsynchrony tolik nebily do očí. __| Tlustého trpaslíka měla hrát Dáďa Kmínkovic, tuční ale byli všichni stejně, takže kterého hrála? __| A vrchol všeho bylo zakončení - nekrofilní princ, který touží po Sněhurce ve skleněné rakvi a je zklamaný, když procitne; královna, kterou prostě trefí šlak... __| Mistře, díky za Váš opus magnum. P.S.: Milý uživateli pursulusi hodnotit si budu jak chci a vy byste se neměl chovat jako moralista se sklony k agresivní filantropii. ()
Posuzovat pohádku z roku 1933 dnešníma očima mi přijde tak trochu nefér. Je dobré mít v patrnosti, že zvukový film byl ještě v plenkách, diváci byli zvyklí sledovat dlouhé záběry beze slov, kochat se krásou pohybu. Z dnešního pohledu by se dala Sněhhurka označit jako velká nuda s minimem akce. Současný divák mnohem více ocení emancipovanou ženskou hrdinku s mírnou drzostí /viz Liboška Šafránková ve třech oříšcích pro Popelku) než pokornou a bezbranou (v tomto případě i prostoduchou) Sněhurku. Já jsem za tento snímek vděčná, protže je pro mě dalším kamínkem do mozaiky a ukazuje, kam se naše kinematografie posunula. ()
Ve všech ohledech bizarní film, u nějž převažuje už jen (ne)chtěný humor. ()
Paradoxně mi tohle přišlo o třídu lepší než Kmínkův bizár s názvem Perníková chaloupka. Druhou hvězdičku si totiž vysloužilo úmrtí zlé královny :). ()
moja zaujímavosť: Natáčanie filmu prebiehalo v Prahe. (dyfur) ()
Pořád solidní guilty pleasure, ale na Perníkovou chaloupku nemá ani omylem. Sice se tu přehnaně netančí a nechodí tu 10 minut andělé po schodech, ale taky tomu chybí bizarní momenty typu Paní Pohádky, nesmyslné zvraty či budovatelský prolog, takže to nemá až tolik do sebe. Kmínek měl víc pustit uzdu fantazii, do Perníkové chaloupky toho nacpal mraky. I tak tu ale je dost až legendárních scén, ať už královnino koupání se ve fontáně, taneční kremace trpaslíků, Sněhurka po lobotomii, princův zklamaný výraz po probuzení Sněhurky z mrtvých nebo královnina smrt, která je tak moc random, že se asi Kmínkovi nechtělo nic vymýšlet. Měl si na pomoc zavolat Paní Pohádku, ta by mu v tom hned udělala pořádek. Jinak filmařsky je to samozřejmě zase těžce amatérské; hudba a text nikdy nemůžou znít dohromady, nad úhly kamery se ani nepřemýšlelo a herecké výkony jsou zase kapitolou samo o sobě, až mi přijde škoda, že Kmínek nemá nějakého nástupce, protože takhle bych to dokázal zahrát taky. Obzvlášť postavu lovce, ten byl na Oscara... Recesní 3* ()
Tady si troufnu tvrdit, ze kdybych obesel kvuli komparzu 2-3 hospody, tak natocim lepsi Snehurku.-). Respektuji dobu vzniku, i na rok 1933 mi ale prijde vyprava a herecke vykony katastrofalni. A hloupejsi kladnou pohadkovou bytost jsem snad jeste nevidel. Zkusenost tedy dobra, ale zazitek velmi rozpacity. ()
Kmínkova Sněhurka.¬ Svérázná postava českého filmu Oldřich Kmínek natočil v roce 1933 na objednávku dvě lidové pohádky v provedení částečně baletu — nezapomenutelnou "Perníkovou chaloupku" a poněkud více zapomenutelnou "Sněhurku a sedm trpaslíků".¬ Neviděl jsem film — a to jsem pro svůj větší rozhled shlédl i řadu počinů pánů amatérů —, který by byl tak amatérsky, tak uboze natočen. Všechny jumpové počiny všech dob a genrů strnou úžasem nad krásou Kmínkovy Sněhurky a vzdají jí hold. Znalec filmu, kterému by byla Kmínkova Sněhurka pouštěna dokola ve vězeňské cele podobně jako reklamní televize v čekárně lékaře nedočkal by se jitra, zhynul by bídně, zhroucen a připraven o veškeré životní iluze. Úrovní zpracování, hereckých výkonů a vedení patří Kmínkova Sněhurka do skupiny snímků veliké polní latriny, což je kategorie pro odpadní, jumpovou tvorbu takové jiskry a neuvěřitelnosti, že stojí za shlédnutí (někdy ze zdravotních důvodů pouze jediné za dlouhý čas).¬ Jako kuriozitu vypichuji, že Kmínek byl soudním znalcem v oboru film; před tím byl obchodním cestujícím. Inu, "umění" Kmínkovo této kariéře docela odpovídá.¬ A nyní několik slov pro ty zdejší uživatele-hodnotitele, kteří umělecky méněcenné snímky hodnotí co možná nejvýš. Je to věc nepěkná a není na místě (za všechny Véča), hodnocení snímku se tímto vaším přístupem zcela poničí; na snímky této ráže je možné poukazovati i jinými a příhodnějšími způsoby, než falešným záměrně zkresleným hodnocením.¬ Případné opoznámkování: uživ. Douglas. ()
Tak tohle rozhodně není pohádka, kterou byste si v dnešní době pustili s dětmi na Štědrý večer, spíše zajímavá kuriozita, vhodná jak pro ty, co mají slabost pro filmy z počátků kinematografie, tak pro fanoušky Festivalu otrlého diváka (já se hlásím k obou těmto skupinám). Po první scéně jsem to sice viděl v podstatě na odpad, ale pak si mě to rychle získalo jistou edwoodovskou poetikou. Stopáž jen 45 minut, ale i tak mi přišla trochu přemrštěná, kdyby to byla půlhodinka, možná bych dal i 4*. ()
Amatérština nejhoršího zrna, myslím, že horší než Perníková chaloupka; srovnatelné s Osadou mladých snů - všechno od jednoho režiséra. Asi to měl být film pro děti, oživený třemi baletními kousky. Výkony "herců" byly horší, než ty, které jsme vídali na dětských besídkách národní školy, film byl evidentně natáčen jako němý, ovšem postsynchrony nebyly vůbec synchronní. Film krátký a přesto prodlužovaný klasickými třemi fázemi snahy královny usmrtit Sněhurku jako svou konkurentku v soutěži o Miss království. Princ Jasmín cválající na koni mi zdálky připomínal Vinnetoua a zblízka motýlkáře Castelpoola... A to zakončení efektním záchvatem infarktu...Prostě hrůza, kterou nechrání ani doba, kdy byl natáčen. ()
Tahle Sněhurka je velice zajímavá tím, jak je originálně strašně až bizarně natočená. Nebýt to film z roku 1933, tak bych si myslel, že režisér, scénárista a herci ujížděli na LSD. Je to mnohem horší než ve stejný rok natočená PERNÍKOVÁ CHALOUPKA, také od Oldřicha Kamínka. Tam alespoň čarodějnice byla strašidelná a byl tam nějaký umělecký pokus s baletem Národního divadla. Jenže tohle je vyloženě amatérský počin, za který by se stydělo i ochotnické divadlo. Spíše to připomíná třídní besídku, a to jak hereckými výkony, tak scénářem a kulisami. Originální je snad jen to, že trpaslíci zde žijí v jeskyni, která je bohužel vidět jen z venku. S výběrem herců je to doslova příšerné. Mě přišlo, že Kmínek si tam obsadil své známé či rodinu a do trpaslíků dal spolužáky svých dětí. Samotná představitelka Sněhurky je příšerně škaredá. Ještě škaredší než Kristen Stewart, která si sněhurku zahrála o takřka o 80 let později. [34. hodnocení, 10. komentář, 32%] ()
Sněhurka tak trochu jinak než ji známe. :-) ()
Váhal jsem, zda tomuto geniálně diletantskému počinu nedat pět hvězdiček, ale řekl jsem si, že čím méně procent bude mít, tím se zvýší pravděpodobnost vzniku kultu. Vše je skvěle shrnuto zde: https://www.filmovyprehled.cz/cs/revue/detail/strasidelne-pohadky-oldricha-kminka. ()
Tak to se moc nepovedlo, tahle pohádka je hodně amatérská, děti jako trpaslíci a celkově příliš trapné a ne moc dobře zahrané. Hodnocení: 25 % ()
Hrozná hovadina,ale neskonale jsem se pobavil.Takhle jsem se nenasmál,ani nepamatuju ! ()
Počátky naší kinematografie byly opravdu úsměvné. Královna tam chodí v kostýmech jak z Lohengrina a pak se koupe v umělém bazénu s vodotryskem. Taneční čísla horší než u ochotnických spolků. ()
Děsnej bizár! I na svou dobu. ()
Reklama