Réžia:
Jiří BělkaScenár:
Jiří BělkaKamera:
Vladimír OpletalHudba:
Luboš FišerHrajú:
Petr Kostka, Růžena Merunková, Klára Jerneková, Radovan Lukavský, Jaroslav Satoranský, Gabriela Vránová, Consuela MorávkováObsahy(1)
Intimní korespondence dvou velkých spisovatelů Karoliny Světlé a Jana Nerudy v dramatické montáži Jindřicha Honzla je dramatem boje o lásku jako jediný důvod a naplnění života, zápasu s maloměšťáckou omezeností a společenskými předsudky své doby. Autentické dopisy nejsou dnes pro nás jen dokumentem, ale jsou především svědectvím o velikosti myšlenek, citů a cílů, které v šedesátých letech předminulého století nemohly dojít uplatnění. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (9)
Dekorace jak z Podlahových Deseti stupňů ke zlaté, Lukavský jako průvodce dějem, pět krásných lidí a Satoranský, tohle naprosté minimum stačilo Bělkovi k natočení něžné a přitom revolucí nabité písemné konverzace dvou známých spisovatelů. Korespondence Světlé a Nerudy se stala v rukou Honzla a Bělky něčím víc, než jen prostou ódou na nenaplněnou lásku, stala se výpovědí o době, kdy tyto dopisy vznikly. ()
Koho mátly školní taháky s fakty typu „Jan Neruda se rozešel s Karolinou Světlou a pak napsal Kam s ním?”, dostane v Románu lásky a cti možnost hlubšího vhledu. Převyprávění vztahu mezi Nerudou a Světlou pouze citováním jejich korespondence je intimní a „artové” (a samozřejmě levné) řešení. Tedy pokud na to máte lidi, kteří to, co je na řádcích i mezi řádky, dokážou působivě vyjádřit vydaní napospas statickým záběrům, které jim nedají vydechnout, když jejich tváře jsou skoro jedinou atrakcí filmu. Jestli Světlá vyzařovala takovou kombinaci krásy a oduševnělosti jako Růžena Merunková, člověk Nerudovu vášeň ke (o něco) starší vdané spisovatelce úplně chápe. Na druhou stranu dopisy vůbec nejsou jen v duchu citových vztahů, ale vedle prosakujících dobových manýrů nesou sociální tematiku i překvapivě trýznivé existenciální otázky. ()
V podstatě dokonalé využití daných prostředků. Jeden malý ateliér s jedním schodištěm a se sedmi skvostnými recitátory. I v tomto složení se režisérovi podařilo navodit perfektní dobovou atmosféru, kterou bezchybně doplňuje hudební doprovod. Jiří Bělka pracuje s minimem a dává prostor i Tvojí fantazii. Revoluční duch uprostřed toho nejupřímnějšího citu, kterého je člověk schopen. ()
Tato láska ze mě učinila to, čím jsi Ty, jsme si teď rovni. Já Ti ji více nabízeti nebudu, ale já si ji také zakázati nedám. Že někdy méně je více, platí v případě této televizní inscenace dvojnásob, tím spíš, že se vlastně jedná o "pouhou" milostnou korespondenci. Jiří Bělka záměrně podtrhl intimní atmosféru zjitřených dopisů tím, že dekoraci ponechal v její minimalistické strohosti a do popředí vložil postavy a jejich hlasy. Nenaplněný vztah začínajícího básníka a vdané spisovatelky, násilně přervaný dobovými konvencemi, lze bezpochyby vnímat jako určitou uměleckou reminiscenci, plnou hlubokého citu. Velkého, silného, bolestného. ()
Působivá montáž Jindřicha Honzla, která potěší každého bohemistu. I když si místy říkáte, že by stačilo rozhlasové provedení, tak při pohledu na Růženu Merunkovou věříte, že přečetla nejen všechno od Karolíny Světlé, ale i o Karolíně Světlé, kterou v pásmu hraje. Také Petra Kostka je odpovídající Jan Neruda. A výborný je vypravěč v podání Radovana Lukařského. Tvůrci dosáhli intimity, která pramení z korespondence klasiků české literatury. A role „přítelky nejvěrnější“ - Marie Němečkové? V její pozůstalosti se našly dopisy Karoliny Světlé, které měla Nerudovi předat… Do filmové podoby tento příběh převedl Otakar Vávra. ()
Galéria (7)
Zaujímavosti (1)
- V 70. letech vznikla celá řada zpracování romance Karoliny Světlé a Jana Nerudy. Kromě tohoto televizního filmu, také celovečerní film Příběh lásky a cti (1977) a román Démantová spona (1978) Jaromíry Kolárové. (NinadeL)
Reklama