Réžia:
Martin ScorseseKamera:
Rodrigo PrietoHrajú:
Andrew Garfield, Adam Driver, Liam Neeson, Tadanobu Asano, Ciarán Hinds, Šin'ja Cukamoto, Jósuke Kubozuka, Ogata Issei, Sabu, Rjó Kase, Nana Komacu, Mičie (viac)Obsahy(3)
V 17. storočí sa dvaja jezuitskí mnísi vydávajú do zeme vychádzajúceho slnka šíriť kresťanskú vieru. Netušia, že do Japonska prichádzajú práve uprostred krvavého prenasledovania a vraždenia kresťanov. (Magic Box)
Recenzie (428)
Rozpočet_ 40 milionov dolarov // Tržby_ 16.1 miliona dolarov // Tržby v ČR*_ 571 590 Kč // Diváci v ČR_ 4 458 ()
Pro fanaticky věřící jedince zcela jistě prvotřídní horror, pro mé ateistické smýšlení však nadmíru dlouhá couračka a nezáživný zážitek. Garfield sice hraje nadprůměrně, ale vzhledem k mně nic neříkajícímu ději, prostě film nezachrání. Neskutečně dlouhá a ubíjející stopáž, která mě chvílemi podsouvala myšlenku, že snad podruhé v životě rozkoukaný film stopnu v půlce a už se na to nikdy nedodívám. Tentokrát mě Scorsese nedostal! ()
Porovnaniu s Misiou sa asi nevyhneme. Film s De Nirom mi prišiel emotívnejší a viac prenikajúci do hĺbky. Tu sledujeme obdobnú tému len z iného kontinentu, kde za 17. storočia nebolo pre kresťanstvo na ružiach ustlané, čo sa snažilo zmeniť hneď niekoľko pastorov s ružencami a pootvoreným srdcom. My sledujeme posledných dvoch, akým bolo dovolené sa vydať po stopách strateného otca učiteľa. Na dve a pol hodiny len chatrný dej si zakladá hlavne na vnútornej bolesti domácich, ktorí majú nakoniec silnejšiu vieru ako tí čo ich k nej viedli. Nájdu sa tu silné momenty, tiež prekvapivé rozuzlenie, no tak isto aj mnoho takých, kde potrebujete od filmu pauzu, aby ste načerpali sily v ňom pokračovať. ()
Velmi hluboký a emotivní film. Jako půl polák a zároveňuž 30let člověk dělající karate, si dovolím tvrdit, že alespoň částečně dokážu posoudit obě kultury. K samotnému filmu- Japonské mučení bylo logicky velmi krut, když i sami na sobě praktikovali Seppuku -česky „plátkování žaludku“, japonsky: 切腹- čili japonskou rituální sebevraždu. V Evropě je též známá jako harakiri (腹切) (česky „řezání břicha“) - odpadnutí kněží bylo jen logickým vyústěním nastalé situace...asi nejsilnější film Martina Scorceseho...95% ()
Meditační cesta za poznáním, nebo ještě větší tvrdohlavostí. Pro a proti film předkládá vcelku nestranně, aby v závěru dal o něco jasnější odpověď, alespoň částečně. Té předchází řada dialogových výměn právě na téma víry, jenž jsou tím nejlepším z druhé, méně na přírodu zaměřené poloviny. V mnoha scénách té první si krajina bere hlavní roli, Rodrigo Prieto ji fantasticky využívá, kapitolou samou o sobě je především mlha, jenž příběhu dodává ještě mystičtější rozměr... Například odpočinek na slunci a zpozorování. V jejím využití jsem si nejednou vzpomněl na Apocalypse Now, až tak silné pocity to byly. Doprovodem ke krajině není hudba, ale zvuku přírody, tam příjemné, tam zneklidňující, ale vždy zase trefně zvolené. Druhá polovina je řekněme více o lidech, působí delším dojmem a má místa, která by tu vlastně ani nechyběla. Rozhodně však mezi ně nepatří již zmíněné dialogové výměny o víře a zdaleka nejde jen o ten závěrečný s Ferreirou, nejvíce dá už dřívější sezení jehož se s Rodriguesem účastní Inoue. Jenom ten mystický rozměr tomu překvapivě chybí. 80% ()
Oproti Scorseseho předchozího filmu Vlkovi z Wall Street (tematicky a stylově navazujícím na Goodfellas) Mlčení není příliš divácky vděčné a svým tématem nezdolnosti křesťanské víry ke mně fakt nepromlouvá. Možná jsem do toho nebyl schopen pořádně nahlédnout, ale přišlo mi, že film se dostatečně nevěnuje společenským poměrům na to, abych byl schopen vést vnitřní dialog o celé věci. Křesťani byli na půdě Japonska pronásledovaní a současný úzus, je že víra je každého věc a nemělo by mu na ni být šaháno. Já se s tím však plně neshoduji, protože zaleží na tom, čemu věříme. Ideálně možná lepší nevěřit, protože kdo většinou věří, ten nepotřebuje vědět a kdokoliv, kdo hodně ví, tak si také uvědomuje, kolik toho neví, což je stále velmi relevantní sokratovská moudrost. Mám pocit, že jsem film viděl ve věku, kdy jsem nebyl schopen pořádně rozumět a někdy budu muset dát rewatch. Tehdy mi asi chyběl větší důraz na společenské poměry tehdejšího Japonska a nastínění toho, proč se venkované upínali právě ke křesťanství - případně jestli je vůbec dobře, že tak činili, když za to byli trápeni. Také nevím, jak se postavit k jednání oněch křesťanských misionářů. ()
Poměrně složitější snímek, tentokrát z prostředí šíření křesťanství a to úplně jinde, v Japonsku. Vůbec nevím co si o tom myslet, určitě to má hlubší smysl, ale já si z toho odnesl jen smysl jednodušší a jasný. Za zhlédnutí to samozřejmě stojí a je to film hlavně k zamyšlení. Co je také zajímavé, je to, že film měl lehký, ale jen velmi lehký nádech umělecké kamery a v některých místech na člověka tlačily depresivní části způsobené převážně prostředím filmu, které je tam poměrně surově natočené. ()
Zajímavé dílo a zajímavé téma, jen je mu ke škodě, že je tak zbytečně natažené. ()
Viem si predstaviť, ako by mohol tento film s iným režisérom ľahko skĺzať, aj vďaka svojej stopáži, do nudy. Marty však vďaka svojej veľkosti dokáže každý jeden obraz premeniť na atmosférickú podívanú, vďaka ktorej nuda nemá šancu. Výborní herci, dialógy, myšlienky a otázky o viere a jej mieste v japonskej kultúre. Fascinujúci, tichý "malý" film. ()
Scorsese se po těch letech plných gangsterek a životopisných intelektualit pokouší proniknout i do světa povahopisných historických událostí. Bohužel to zůstalo pouze u pokusu - jeho inspirace filmu Mlčení, která čerpá ze šimbarského povstání v Japonsku v 17. století, kdy se řada evropských jezuitů snaží proniknout do buddhistického Japonska a poukázat na jejich křesťanskou víru, zůstala pod očekáváním. Nejdřív se jeví jako hodně napínavý snímek, ale rychle vyšumí do prázna díky spoustě prázdným dialogům o víře (a to jsem katolík, i když po svém) a nějaká osudovost, jednání postav či psychologie jejich rozhodnutí je zcela fuč. Jak pak pochopit jednání Neesona nebo rozhodnutí Garfielda či nečekané vypuštění perspektivní linky Drivera, kde jsem čekal trošku jinou scenáristickou strukturu. A ani kulisy, kamera a celková typická řemeslnost není tak kvalitní, jako třeba u jiných Scorseseho filmů (dnes jsem ještě viděl Letce!) No, sečteno a podtrženo, více jak 50% dát nemohu. Tentokrát byl Scorsese velmi komorní a jeho potenciál nebyl využit. A opět si ani nepomohl stopáží. A přitom se to tak slibně rozvíjelo... Hranice dvou a tří hvězdiček. Jo a respekt tomu, jak Driver zhubl v totálního anorektika. Když si uvědomím, jak namakanej byl ve Star Wars, tak čumím, co za kostlivce byl tady... Inu, pro herectví se vážně musí někdy hodně obětovat. ()
Pre mňa najslabší film Scorseseho. A zbytočne rozvláčny. ()
Martin Scorsese patří k režisérům, kteří nemůžou udělat špatný film. Většina jeho filmů je typická americká gangsterka, tak je Mlčení trochu výjimka, ale to neznamená, že to není skvělý film. Mlčení je jeden z nejlepších filmů letošního roku. A to proto, že se od ostatních filmů tak liší. Andrew Garfield podává výkon celé své kariéry, za který si zaslouží nominaci. Aspoň jí získal za jeho roli v Hacksaw Ridge: Zrození hrdiny. Film je pro hodně lidí příliš dlouhý, ale není ve filmu ani malá část, která podle mě je zbytečná. Celý film funguje jako celek a každá jeho část je důležitá. A to ani nemluvím o úžasné výpravě a kinematografii, která bere dech. Liam Neeson není ve filmu moc dlouho, ale to neznamená, že není důležitá postava. Andrew Garfield a Adam Driver fungují dohromady neskutečně. Oba to dělají proto, že v něco věří, ale postupem filmu si říkají, jestli je Bůh vůbec skutečný a nechtějí si to připustit, když už obětovali toho tolik. Tohle se ve filmu děje hodně, ale jelikož jsem ateista, tak se nedokážu do nich vcítit a sdílet s nimi jejich názory a jejich pohled na věc. Co se mi na tomto filmu líbí je to, že pro někoho, kdo nevyznává ani jednu ideologii, ať už křesťanství nebo buddhismu, film neztrácí na kvalitě. Díky jeho brutálním scénám, poměrně dlouhé stopáži a složitému ději, si nemyslím, že se na tento film budu dívat často. Ale jako film, který by měl být ceněn za to co je, tak by film měli vidět všichni, nezávisle na vyznání. 10/10 ()
Není to divácký film, je to ale film, který svojí stopáží ani na okamžik nenudí, který krůček po krůčku, pomalu vypráví svůj příběh a nese s sebou neskutečné množství emocí a filozofických otázek. Je to film k zamyšlení, zároveň nabízí i úžasnou kameru, režii, i pomalu plynoucí příběh. Je to film o víře, ale nejen té náboženské, o její proměnlivosti, možnostech i následcích. A film, který je pro mě jeden z nejlepších od Scorseseho. 100% ()
Jako skalní ateista jsem toto absurdně nedoceněné Scorseseho opus magnum pozoroval v intelektuální extázi. Estetiky některých nejmoudřejších myslitelů či správců území zahrnovaly pronásledování křesťanů. Tuto hygienu praktikovali Marcus Aurelius, buddhisté, marxisté a Fridrich Nietzsche, jehož Gesetz wider das Christenthum (epilog Der Antichrist) je protikřesťanskou obdobou antisemitismu. Každé jednání a vystupování na straně japonské inkvizice má svůj řád obligátní kontextu samurajsko-buddhistického milieu. Přitom se nejedná o fetiš fašismu, jehož dojem zde sugeruje jednoduchá krása, důmyslnost a efektivní přesnost kostýmů, zbroje a staveb nebo šokující vynalézavost tortury. Japonská kultura té doby není staticky zaujatá zvráceným ideálem svého monolitu, nadřazeného zbytku světa. Je relativně otevřená, vnímavá, má respekt. Nicméně vidíte-li tnout hlavu samurajským mečem, pak ani nejpevnější forma nezakryje biologickou podstatu primárního motivu, jímž je systematicky pěstěný návyk k agresi řešící původně ty nejbanálnější spory o kus země a způsob jejího ovládání. Samurajům se v akci, a nakonec i mimo ni podobají hadi, s tím rozdílem, že ti se plazí bahnem, kdežto oni tutéž podstatu formují do rituálu, symboliky, estetiky, mytologie a metafyziky tím zelegantnělé každodennosti. ()
Čím to, že je zde takový majstrštyk tak podhodnocený? Mně totiž tenhle film nedá už pár dní spát. Na Mlčení je vidět, jak moc Scorsese vyzrál, vytříbil své životní hodnoty a z jaké perspektivy se nyní dívá na svět – od rebelujícího Posledního pokušení Krista dorostl až k fascinujícímu Mlčení. Scorsese ale netroškařil a otevřel hned několik velkých témat, která však získávají na významu právě tím, když jsou postavena vedle sebe: transkulturalita (střet dvou kultur, dvou náboženství, dvou odlišných pohledů na svět), dotazování se po lidství a otázka dogmatismu vs. opravdovosti víry. Scorsese zprostředkoval divákovi ne příliš známý historický příběh o pronásledování křesťanů v Japonsku. Zatímco se „bílému muži“ podařilo podmanit si obyvatele Nového světa, v Japonsku narazil a karta se otočila. Scorsese tak dokonalým způsobem zachytil fenomén zakoušení diametrálně odlišné kultury od domnělého porozumění k vnitřnímu setkání s ní. Právě tato zkušenost je jednou z příměsí, která strhla Rodriguesovi závoj z očí, aby se na sebe mohl podívat do zrcadla, protože dosud viděl v onom zrcadle jen obraz Ježíše – to však byla pouhá chiméra. A takové zjištění je velmi bolestivé, obzvlášť, když na tomto obraze máte vybudovaný celý svůj dosavadní život a pohled na svět. To, co do té doby Rodrigues žil a co považoval za víru v Boha, se najednou vyjevilo jako vyprázdněné. Už to nebyl Scorseseho Kristus, Syn Boží, kdo pochyboval, ale právě člověk sám. A Bůh mlčel! Morální dilemata, duševní trýzeň a neustálé pochybnosti, které Rodrigues zakoušel při pohledu na násilí, které rozpoutal svým (a Garupovým) příchodem, se postupně vršilo na sebe a Scorsese tak mohl přiblížit divákovi postavu Ježíše Krista, ale nově - z jiné perspektivy. Scorsese tentokrát nechtěl šokovat, jenom neuvěřitelně důvěrně zprostředkoval vnitřní boj člověka, ve kterém je tvrdě zkoušena opravdovost jeho víry, lásky a soucitu. Až setkání tváří v tvář s brutálním násilím uvrhlo Rodriguese na pokraj šílenství, kde byl konfrontován se svou vírou, sám se sebou, s Bohem. Scorsese tak nemilosrdně - prostřednictvím zobrazeného utrpení - otevřel opravdovou cestu člověka k Bohu a demaskoval tak mechanismus duchovního materialismu a dogmatismu. ()
| Paramount Pictures | Film, kde sa Andrew Garfield prekonáva až na hranu svojich možností, s decentným náboženským podtónom a krásnou výpravou. Goodfellas a The Irishman sú už vlastne kultovky a Martyho klasikami, ale najviac ma Scorsese baví práve takýmito počinmi spolu so Shutter Islandom. Film plný pevnej viery, utrpenia, lásky a srdcervúcich scén. Film, ktorý ma ako jeden z mála dokázal kompletne emocionálne rozdrtiť. Ohromný zážitok. | Hodnotenie: 10/10 | ()
Filmovou cestu ke zprostředkování hluboké víry dokázal nalézt Lars von Trier, když v šestadevadesátém prolomil vlny. Scorsesemu se to na rozdíl od něj nepodařilo, přestože se o to téměř tři hodiny usilovně snažil. Velká škoda nevyužitého potenciálu Adama Drivera, jehož postava šla během filmu (doslova) do vytracena. ()
Nádhera. Zajímavé mimo jiné je, že ve filmu nazazní téměř žádná hudba. ()
Nezajímavý snímek plný historických přání a nepřesností. Věřím, že pochyby o vlastní víře lze komunikovat i jinak ;) ()
Křesťanská víra má svoji univerzální komponentu. Přes rozvoj individuality a osobní zbožnosti se nedá popřít tato podstatná misijní a evangelizační složka. Japonsko mělo vlastní vyvinutou duchovní kulturu, ale problém nebyl v tom, že by se nesnesly tyto dvě duchovní cesty. Problém byl v zapojení náboženství do společnosti, v jeho spojení s politikou a mocí, coby nejsilnějším homogenizačním ideovým prostředkem. Je to pojivo takl silné a hluboké, že by se bez něj žádná světská moc neobešla. Ani Jezuité z potrugalska ani Budhhisté v Nagasaki již nectili náboženství v jeho čistě duchovní podobě. Šlapání na obraz Ježíše tedy byla skutečně jen formalita a učení Buddhy bylo dávno zapomenuto a zvráceně překrouceno v zemi, kde se lidé bezohledně mučili. Ani otcové ani šógunové tak neobhajovali nic než stíny skutečné víry nebo toho, co je na ní opravdu podstatné. Šlo jim o její vnější projevy (protestantsky řečeno). Trýznivost tohoto příběhu je tak utlumena a redukována na další příběh o lidské zaslepenosti a pýše. Není to vůbec pl ytký a hloupý film, ale měl pár nedostatků. Vizuální stránku bych si netroufal kritizovat, ta je podle mě skvělá. Ale voice-overy byly podle mě spíš zbytečné. Způsob vyprávění a rozsegmentování celého snímku byly taky celkem nešikovné a nějak to ubralo filmu na celistvosti. Myslím, že se film mohl a možná i měl povést daleko lépe. ()
Reklama