Réžia:
Dome KarukoskiKamera:
Pini HellstedtHudba:
Panu AaltioHrajú:
Niilo Syväoja, Tommi Korpela, Kristiina Halttu, Kati Outinen, Pertti Sveholm, Matleena Kuusniemi, Eero Milonoff, Marjut Maristo, Roope Karisto (viac)Obsahy(1)
Zapomeň na minulost, najdi svou budoucnost.
Hlavním hrdinou příběhu je čtrnáctiletý Juhani, který je pronásledován traumatickými zážitky z dětství. Po šesti letech stěhování mezi pěstounskými rodinami skončil v chlapeckém dětském domově na malém ostrově. Celé místo se řídí striktními pravidly nelítostného ředitele Olavi Harjuly. Jedinými obyvateli ostrova je osm chlapců, ředitel se ženou a dvěma dcerami a hospodyně Tyyne. Tato izolovaná komunita představuje svět sám pro sebe.
Film Domov šedých motýlů staví diváka před mnoho zajímavých a tíživých otázek. Jak dlouho musí člověk platit za své chyby? Kdy může sám sobě odpustit a osvobodit se? A může vůbec?
(oficiálny text distribútora)
Recenzie (167)
I já tentokrát musím souhlasit s názory, že seveřané umějí točit lepší filmy. Tohle je jen slušnej průměr. Kterej sice neurazil, ale čekal jsem od něho něco víc. ()
Neobyčajne hutná, myšlienkovo bohatá dráma pre náročného diváka. Ide o viacvrstvový príbeh, kde každá jedna vrstva vládne svojou vlastnou pointou, avšak na konci sa tieto spoja do pekného, veľkého odkazu. K tomu treba prirátať pekné prostredie a u severanov štandardne pôsobivé herecké výkony. Vôbec som nečakal, že sa príbeh nešťastného Juhaniho zvrtne takýmto smerom. Nedá sa viac, len súhlasiť: "...si nemocný, ale vyliečiš sa, nevyliečiš sa však, pokial nehodíš svoju minulosť za hlavu..." Tá vec s dopisom na konci všetko pekne obrazovo dopĺňa. U mňa maximálna spokojnosť, jasný plný zásah. ()
Film s přídavky četných dochucovadel a aromat vytvořil poměrně plochý příběh, jehož hlavním úkolem bylo odvést divákovu pozornost od ústřední zápletky Juhaniho traumatu. To jsme se mohli dozvědět během deseti minut, jenže pak už by scenárista neměl o čem vyprávět. Takže raději uměle natahoval a natahoval, až vznikla tato nastavovaná kaše. /// Viděno v rámci Challenge Tour 2015: 30 dní se světovou kinematografií. ()
Další z řady neznámých snímků u kterých jdou peníze stranou pro nahrazení kvalitou, je natočený s citem, má kvalitní kameru, celkem slušný lidský traumatizujicí příběh a jeden z nejlepších hudebních doprovodů roku se skladbou Forgiveness, díky kterému nemůžu jít pod čtyři hvězdy i když bych jinak možná šel. Btw. musím si sehnat soundtrack. Ani na chvíli jsem nepocítil nudu a větší vtažení do děje se taky nekonalo. Herci mi přišli sympatičtí včetně jejich postav. 80% ♫8/10♫ (Forgiveness 10/10) ()
Další z filmů o neposlušných kriminálnících, kteří se během své "léčby" polepšují. Podobné, ale o něco horší kvalita, jak ve filmu Král z ostrova Bastøy. 3-4*, 30.7.2014, dvd ()
Připadá mi, jako bych někdy už něco podobného viděla. Ale i tak je to skvělý snímek! Všichni herci byli výborní a měli výborné role. Příběh je propracován také velmi dobře. ()
Zvláštní, ale zajímavý příběh o chlapci přicházejícím do nápravného zařízení pro mladistvé. Od šikany, která provází začátek snímku, se brzy upustí a tak nejde o jeden z filmů, který by tuto problematiku více přibližoval. Děj si tak volně plyne a působí, jako by se nevěnoval jediné zápletce. Jde spíš o skloubeninu několika dějových linií představující interní problémy mezilidských vztahů odříznutého ústavu. Retrospektivní záběry rekapitulující jeho neštastné dětství se trochu míjí účinkem, stejně jako náznak lásky, přesto ale hodinka a půl deštivé a osamocené atmosféry hezky utekla a já byl spokojen. Lepší alternativou zaměřenou více na šikanu je severský snímek Zlo. Alternativa: Ondskan. ()
Ostrov so svojím priestorovým obmedzením tvorí vhodný rámec pre drámu, ktorá sa medzi jeho obyvateľmi a najmä v nich samotných rozohráva. Domov je zaujímavý, i keď v žiadnom smere nie prelomový film. Určite je to najlepší fínsky film, pretože som iný nevidel. A vyhovujú mi aj démoni ukrytí v tých zdanlivo chladných a neprístupných Severanoch, pretože sú mrazivejší a nebezpečnejší, ako ich hluční a okázalí kolegovia z pobrežia Stredozemného mora. Btw: Ostrovný Boh mi svojou fyziognómiou počas celého filmu neodbytne pripomínal mix Jima Carreyho a Willema Dafoa. ()
Depresivně laděné, vizuálně vytříbené a seversky chladné drama s nehezkými finskými tvářemi. Jo, vyrovnat se se svou vinou či spíš s tím, čím se na nás provinili druzí není lehké..zvlášť když jste malé dítě. ()
Jeden malý ostrov a toľko pohnutých životov. Chyba, za ktorú človek platí, a pritom ani nebola jeho chybou. Odpustiť si, a vlastne čo? Vždy je nejaká malá nádej, že sa život otočí k lepšiemu, ale ani to nemusí byť pravda. Kvalitný severský film s výbornou hudbou. ()
Krásné, citlivě natočené drama s úžasnou hudbou, bohužel u mě jen na jedno zhlédnutí.. ()
Pro mě nevýrazný a nepříliš dobře zahraný dramatický snímek o izolovaném dětském domově, který se jeho ředitel pokouší zachránit za každou cenu. ()
"Dokud se budeš držet své minulosti, bude se ona držet tebe..." Na ostrově, kde sídlí "Domov černých motýlů" alternativní místo pro převýchovu těžce zvladatelných chlapců, se snaží mladý Juhani zapomenout na traumatizující zážitek z dětsví. Život v chlapecké komunitě a záblesky Juhaniho vzpomínek na rané dětství tvoří kostru příběhu nikterak originálního, ale velmi poutavě a napínavě vyprávěného. Režie: Dome Karukoski. Hudba: Panu Aaltio. ()
Když se smrt rodičů stane úlevou a následky traumat přesto číhají v útrobách na další příležitost se předvést, je čas upnout naděje k bourcům morušovým a obětavosti člověka, který nepřestává věřit, že i z nemožného se může stát možné... Tíživé jako kámen na noze utopence, který přehodnotil svůj původní úmysl. ()
Výtečné. Další film s typicky skandinávskou atmosférou. Krásná hudba, výborní herci, parádní kamera a vymakaný scénář. V některých částech filmu se mi nedostávalo slov. Moc, opravdu moc dobré. ()
Ako pavučina sa ťahá trauma z detstva štrnásťročnému Juhanimu a nedokáže sa s ňou zmieriť. Precízne postavaný príbeh nám pomaličky odhaľuje jeho zážitok. Nielen o tom je však tento film. Je aj o hľadaní seba samého, zodpovednosti a porozumení. Nie som si istý, či som niekedy videl fínsky film, ale ak je tento prvý, krajina tisícich jazier ma rozhodne nesklamala. ()
Špatné, nebo výstižněji řečeno hrubé, citově nepřijatelné jednání rodičů vůči dětem dává těm, kterým by rodiče měli být v dětství a mládí oporou a vzorem, tedy dětem, otřesný vklad do budoucího života. Toť věc všeobecně známá. Rodiče o tom ví, ale často se nechovají tak, jak by měli. Je to zřejmé především v rodinách sociálně slabších či tam, kde jeden z rodičů není po psychické stránce v pořádku a druhý rodič není schopen se mu vzepřít a dítě ochránit. Z dítěte vyroste traumatem postižený člověk, který ve většině případů končí neslavně. Nastupují převýchovné ústavy pro nezletilé a já si nejsem tak jistý, zda by mělo jít o tzv. převýchovu přísností, ale spíše o "léčení bolavého srdce" za přítomnosti psychiatrů. Převýchovu by potřebovali především ti nezodpovědní rodiče. V případě tohoto filmového příběhu nejde ani tak o klasickou "vojenskou" převýchovu, ale o snahu chlapce duševně očistit od myšlenkových můr, které si s sebou přinesli z dětství a opět se pokusit o to, aby znovu získali zdravé sebevědomí a uměli se časem zařadit do společnosti. Atmosféra snímku je velmi působivá a myslím, že každému rodiči, který vychovává dítě má co říci. ()
Král z ostrova Bastøy po finsku. Severská atmosféra zůstala, ale film není tak drsný, protože zdejší nápravné zařízení je spíš letním táborem, kde jsou místní chovanci spokojeni, než místem, ze kterého chce člověk stůj co stůj utéct. A ani pan ředitel není psychopat, ale chápající starší kamarád. To ale neznamená, že jsou chovanci imunní vůči démonům minulosti či dívíčmu šarmu. A na tom je vlastně celý příběh založen. Sice nejde o nějakou kruťárnu charakteristickou pro chlapecké polepšovny, ale spokojen jsem nakonec i s tímhle. Jen by mě zajímalo, jak pracuje finský sociální systém. :D 70% ()
Příběh odehrávající se v přítomné rovině spíš nudí a snaží se poněkud uměle vytvářet souvislosti pro retrospektivně se odkrývající důvod toho všeho. Nakonec diváka čeká pohádka o tom, jak by mohla vypadat část dospívání někoho, jemuž se v dětství něco zvrtlo. Filmu to ovšem strašně dlouho trvá, až to nakonec zachraňuje v posledních pěti minutách. ()
Ze začátku se mi film celkem dost líbil, ale tak v polovině mé nadšení začalo opadávat. Takže bohužel z 80% snižuju na 60%, ale i tak to bylo zajímavé, i když depresivní. A hudba byla hodně pěkná, dost se k ději hodila. ()
Reklama