Réžia:
Jan TroellScenár:
Niklas RådströmHudba:
Matti ByeHrajú:
Maria Heiskanen, Mikael Persbrandt, Jesper Christensen, Ghita Nørby, Amanda Ooms, Ann Petrén, Antti Reini, Maria Lundqvist, Rune Bergman, Hans Alfredson (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Prostá, ale přirozeně inteligentní Maria žije spolu se svým manželem Sigfridem a rozrůstajícím se potomstvem v předválečném Švédsku. Oč strastiplnější je život její rodiny, s o to větším klidem ho přijímá. Smířlivost však neznamená rezignaci a Maria postupně propadá fotografování, jež pro ni představuje možnost kouzlit v dobách, které magii nepřejí. Snímek rozvážný stejně jako jeho protagonistka umožňuje pozvolné naladění na dnes již nemyslitelný životní rytmus. Troell své postavy pozoruje se shovívavou láskou, nepřiživuje jejich bolest a radost dávkuje opatrně. Neblahé události, které se postavám v letech kolem první světové války dějí, vycházejí ze zlých úmyslů méně, než by nám současná zkušenost kázala. Zatímco Sigfridovu agresi chápat nelze, s jeho zlobou se ztotožnit můžeme. Snímek překvapuje i tím, jak se vzpouzí tradičním melodramatickým schématům a postavy nechává jednat v souladu s jejich náturou, a nikoli žánrovými pravidly. (MFF Karlovy Vary)
(viac)Videá (1)
Recenzie (23)
Pokud by si někdo v poslední době zasloužil mé sympatie, byla by to právě Maria Larsson. Film vypráví příběh na počátku 20. století o jedné neobyčejné a chudé ženě, která vyhrála fotoaparát, jenž změnil její dosavadní život. Marie je prostá, avšak celkem kreativní žena. Za manžela má ale opilce a děvkaře, který se ji nebojí ani uhodit, za což opět může alkohol. I přes sliby, že už se láhve nedotkne a následného déjà vu, ona svého manžela neopustí. Těžko říct jestli to bylo láskou, ale díky fotografování se z ní stává silnější a nezávislejší žena, která pečuje o svých sedm dětí. Everlasting Moments je filmem, který sice stojí za to vidět, ale jen v případě, že u podobně dlouhých a táhnoucích se děl nepropadáte nudě. Ve snímku totiž chybí výraznější momenty či zajímavé odbočky, a jelikož se vše točí především kolem rodiny Marie a jejího nadmíru žárlivého a zkrachovalého manžela, hrozí kolaps nejednoho diváka do stavu, kdy nastává útlumově-relaxační fáze organismu jinak řečeno spánek. Pochválil bych hlavně kostýmy a herecké výkony, naopak zde chybí zaujmutí diváka něčím jiným než je samotné vyprávění, neboť to samo o sobě prostě nestačí a ve výsledku tak dostanete jen lepší průměr. (7/10) ()
U mne je hodnocení tohoto filmu zcela neobjektivní, protože starou fotografii mám rád. Také asi jen proto jsem se ponořil do tohoto nepříliš optimistického příběhu. Ale nakonec jsem podlehl hereckému umu hlavní hrdinky, jejíž pohled byl tak intenzivní, když se jednalo o fotografování, zvláště když předkládala své snímky místnímu profesionálnímu fotografovi. A to fotografování jistě nebyl jen hrdinčin únik z jejího těžkého života, ale též možnost zanechat zde po sobě i jinou stopu než biologickou. Moc jsem ocenil pasáž, kdy Marie fotí zesnulou dceru své sousedky. Dnes takové fotografie (zvané post mortem) jsou většinou chápány jako morbidní, ale tehdy, kdy smrt ještě nebyla tabu, byly opravdu brány jako jediná možnost jak zachovat živou vzpomínku na zesnulého, tedy nešlo o žádnou morbiditu či senzaci. ()
Věčné okamžiky těžce pokoušené ženy životem, který by si sama, kdyby mohla, zřejmě nikdy nevybrala. Leč autoři tohoto filmu na věc měli jiný názor a docela solidně jí naložili. Žít s vochlastou rozhodně není žádná radost. Kór když máte dětí jak nasráno a žijete v meziválečné Evropě. Seveřani umí psychologii postav, umí postavit příběh na krizových životních situacích, ale u těch jejich historických příbězích dycky neskutečně usínám. ()
Film pro mě nebyl vysloveně nějakým velikým zážitkem, který bych si pamatovala do konce života, ale nuda to také nebyla. Podle mého názoru si film mohl více pohrát s tématem fotografického vynálezu, kterému hlavní hrdinka propadla a přestože její manžel nebyl zrovna svatoušek, určitým způsobem se snažila žít si svůj život, ale nepřijít přitom o rodinu. Žít s ožralou a děvkařem je těžké, to ano, ale také často už omílané téma, proto se to mělo právě víc ubírat jiným směrem... ()
Už dlouho mne žádný film tak "nechytil za srdce". Po stránce vizuální skutečná lahůdka! Celý film přímo dýchá kouzlem a nostalgií fotografií z počátku 20. století, a přece zachycuje realistický příběh jednoho, ne právě lehkého života. Láska režiséra (původně kameramana!) Jana Troella k fotografii je zřejmě dána jeho výjimečným smyslem pro obraz vůbec - vyjadřuje se více obrazem než dialogem, obrazem naznačuje a říká více, než by slova dokázala. Takové filmy mne dokáží oslovit, takové mám nejraději. To všechno by bylo hezké a jistě by si zasloužilo pochvalu. Jenomže Věčné okamžiky Marie Larssonové jsou pro mne fimem naprosto mimořádným z jiného důvodu: Přináší totiž v dnešní době ojedinělé poselství o tom, že je možné, aby jeden z manželů zachoval manželskou "lásku, úctu a věrnost", a to i tehdy, kdy druhý z manželů není tomuto slibu dlouhodobě schopen či dokonce ani ochoten dostát. Až do konce mne film udržel v napětí, jestli se toto křehké poselství nějak nepokazí, jestli hrdinka "nepůjde za svým štěstím". - Janu Troellovi za tenhle nádherný film moje upřímné poděkování! ()
Galéria (13)
Fotka © IFC Films
![Věčné okamžiky Marie Larssonové - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/161/160/161160191_a22b02.jpg)
Zaujímavosti (3)
- Jako předlohu Troell využil knihu své ženy Agnety Ulfsäter-Troell, která se podílela i na scénáři. Spisovatelka, scenáristka, režisérka a herečka (a sestřenice Björna Ulvaeuse ze skupiny ABBA) je pověstná svými příběhy o silných ženách. Kromě mnoha knih se ve Švédsku proslavila zejména dokumentární televizní ságou Famna livet (v překladu Obejmi život) z roku 1992, kterou natočila na motivy vlastní předlohy, v níž využila osudy svých příbuzných. (Zdroj: Letní filmová škola)
Reklama