Réžia:
James CameronKamera:
Russell CarpenterHudba:
Simon FranglenHrajú:
Sam Worthington, Zoe Saldana, Sigourney Weaver, Stephen Lang, Kate Winslet, Cliff Curtis, Joel David Moore, CCH Pounder, Edie Falco, Brendan Cowell (viac)VOD (3)
Obsahy(2)
Vizuálne ohromujúcou a strhujúcou akciou vtiahne James Cameron diváka späť do úžasného sveta Pandory, vďaka čomu pôjde o filmový zážitok najvyššej intenzity. Dej sa odohráva po uplynutí viac ako desiatich rokov od udalostí z prvého filmu. Avatar: Cesta vody prináša príbeh rodiny Sullyovcov (Jakea, Neytiri a ich detí). Sledujeme hrozby, ktorým rodina čelí, odhodlanie, s ktorým si jej členovia poskytujú pomoc, zápasy o prežitie, i tragédie, ktoré ich postihnú. (Cinemart SK)
(viac)Recenzie (1 333)
V dobách, kdy jsem byl na prvním Avatarovi, to jsem byl ještě mladík. Ale v září jsem si v obnovené premiéře jedničky zopakoval, že Cameron natočil pecku a dvojka určitě bude v klidu. Ačkoliv u kolegů, se kterými jsme byli v kině, zavládly možná i většinově zklamanější reakce, já bych tak příkrý nebyl, ale místy jsem se nudil také. Železný Jim má neochvějnou zálibu v oceánech, které si nepochybně při monstrózním natáčení Avatarů užil do sytosti, dle mého je to ale hlavní problém tohoto filmu. 190 minutový opus působí spíše jako prodloužená verze s nádechem National Geographic, kdy si Jim vyloženě libuje v prokreslování fikčního světa a různorodé fauny (viz jeho mnohosetstránkový popis světa, co předal scénáristům). Leč tempo místy povážlivě vázne a byl by to super film, kdyby měl o 30-45 minut méně. Jinak je to samozřejmě opět událost, kterou se vyplatí vidět v kině, neřknu-li jedině v Imaxu, protože doma to člověku ubere půl zážitku. Technologicky to na mě oproti právě remasterované verzi jedničky zas takový skok navíc neudělalo, aby se na film muselo čekat 13 let, ale samozřejmě nic krásnějšího v kinech neuvidíme minimálně do trojky. Čistě příběhově to působí jen jako výplňovka mezi minimálně 3,4 a 5 (a 6 a 7 už se taky plánují!), kopíruje to mustr jedničky, kdy se v podstatě opět jedná o origin v jiném prostředí, jsou tu dokonce i podobné scény a pozemšťané (zde nebešťané) jsou samozřejmě ty nejzlejší stvůry, kteří zabíjí děti a kytovce, hrozně si to užívají a divák pak samozřejmě nemá nejmenší problém s tím, když je hlavní hrdinové na konci totálně zmasakrují. Sečteno a podtrženo, Cameron si natočil to, co chtěl a já jen doufám, že trojka bude o něco koherentnější a někam děj více posune. Teď jsou vrátka rozevřená na maximum. Ale nenechte se zmást, pořád je to jeden z nejpůsobivějších blockbusterů v době (po)covidové. ()
Síla rodinného pouta, souznění člověka s přírodou, ničení ekosystémů za účelem zpeněžení. Cameron posílá Avatarem 2 do světa několik důležitých zpráv a zcela jasných apelů a daří se mu to samozřejmě opět velmi dobře a nejen to. Noví modrásci představují vizuální benchmark novodobého blockbusteru a Cameron opět hází rukavici ostatním tvůrcům a už poněkolikáté v jeho velkolepé kariéře Král Světa ostatním ujíždí o parník. Dvojka je oproti jedničce technickou evolucí. Piluje drobnosti, upgraduje prostředí příběhu, přidává další pomyslné "levely" a zajímavě pracuje s postavou Stephena Langa. Druhá třetina je poměrně dost pomalá a nejméně zábavná, ale opulentní a velkolepé finále podobně jako v jedničce, vše spolehlivě vynahrazuje. Kromě technických aspektů tam není vlastně nic objevného, nebo unikátního, ale Cameron jako milovník planety, zvířat a hlavně podmořských hlubin točí svůj vysněný projekt zaníceně a je z toho cítit že má rád to co dělá a dává do toho ze sebe všechno a to se nedá říct o každém hitmakerovi Hollywoodu. ()
Cameron nás zase nutí nenávidět lidstvo a slintat nad limitama vizuálu, který (opět) posunul někam mimo naši planetu. Nebudu lhát - vzhledem k dějové lince, kterou jsme znali už z traileru, jsem nečekal, že mě Avatar dokáže teleportovat na 3 hodiny někam na Pandoru - on to ale udělal a druhá projekce v IMAXu je nutností - 90%. Bravo! ()
Král může být jen jeden! Už v roce 1984 nezastavitelnou mašinou z budoucnosti ukázal, co umí a na co (jednou) může dosáhnout, a pak jen opakovaně redefinoval limity kinematografie složitými a nákladnými natáčeními. A celou tu dobu mám k tomuhle vizionáři a snílkovi s neskutečnou dávkou kreativity a škálou nápadů obrovskou úctu. Prvotní kouzlo (přeci jenom už tyhle jiskrně barevné obrázky známe) po nějaké půlhodince lehce poklesne, paletu pocitů a nálad ale James Cameron roztočí z postupného objevování nového světa, nových zákoutí Pandory. Dobře víme, že znovu nejde spoléhat na nějaký ultra silný scénář (opakovaně se omílá rodinná soudržnost) nebo opravdu zajímavé postavy. Původně mariňák Jake Sully je vůdcem lesního klanu Na’vi, jeho láska s Neytiri trvá, což víceméně dokazují tři vlastní a dvě osvojené děti (včetně lidského chlapce). Jenže minulost dělá přítomnost a početná rodina je donucena odejít z domovského lesa a hledat azyl u spřáteleného kmene žijícího u oceánu. A tady se atrakce plnohodnotně rozjíždí. Jakmile se postavy potopí pod hladinu, je to designový skvost. Kdo žasnul tehdy, znovu zažije modrou filmovou revoluci. Množství atypických bytostí, zvířat, rostlin, korálů, míst, kombinací, tvarů, strojů – to prostě znovu nemá obdoby. Celé vizuální pojetí snímku (v až snově stylizovaném masivním akváriu obzvlášť) ostatním tvůrcům zase ukazuje záda. Ačkoliv se Cameron věnuje několika postavám (respektive sleduje jednoho ze synů, aby záhy skočil k dalšímu), pořád je to docela provařený příběh, u kterého si odškrtáváme položku za položkou. Mladé kusy si hledají místo v životě či se vyrovnávají se svou jinakostí, děj svým způsobem posouvá série „špatných“ dětských rozhodnutí. A zároveň tím, že postav je víc, v jedničce nesmírně půvabná (rozuměj sexy) Neytiri je zoufale někde vzadu. Zamrzí i to, že tvůrci mnohé berou zatraceně vážně, takže se téměř nepokusí o vtip. Rozhodně bych uvítal víc emocí (to hodně) a víc drsnosti a surovosti (to ještě víc), kterou Cameron divákům předloží až prakticky v poslední třetině (kdy vzduchem letí třeba něčí ruka). Holt mistr inovací Cameron začínal na dospělejších látkách a ty mi rozhodně chybí. Každopádně minule jsem dal čtyři hvězdy, teď vlepím dietních pět. ()
Pekný film, taký modrý .. ()
V prvním díle James Cameron zachraňoval pralesy, ve druhém velryby. Z počátku jsem měl pocit, že se dívám na akční videohru v nádherném kabátě, ale postupem času si mě druhý Avatar získával čím dál víc a dokonale upoutal můj zájem. Je tady víc emocí, než v původním snímku, což samozřejmě velmi cením, jinak je to prakticky jeho věrná kopie, která se z džungle přesunula do moře. Hodnotím maximálně, protože co víc od současného blockbusteru chtít? Zároveň však jedním dechem dodávám, že starší Cameronova díla, jako např. Terminátor (1 i 2) či Vetřelci, jsou pro mě osobně lepší filmy, než oba Avatary dohromady. ()
Technické zpracování je samozřejmě stoprocentní, ne-li více, ale první film měl myslím lepší příběh, protože ekologické poselství se mi k Avatarovi hodilo o něco víc než rodinné hodnoty. Je možné, že si to napodruhé sedne, protože minule jsem to měl podobně, ale teď mi opravdu chvíli trvalo, než jsem se po úvodním uspěchaném "Stalo se" zorientoval v nových postavách a než jsem například přistoupil na tak trochu béčkový způsob, jakým se vrací záporák Quaritch a spol. Finále bylo perfektní, nicménš po něm to místo nějakého vyznění nebo myšlenky spíš tak zašumělo. Škoda. I tak je ovšem Avatar: The Way of Water určitě poctivý velký biják, který si zaslouží vidět v kině a který si zaslouží, aby se na něj chodilo. "Jen" prostě není perfektní. ()
Opravdu nejde moc co vytknout. Všichni víme, že děj a scénář je taaaaak strašně prosťoučký, ale James Cameron je mistr vypravěč, on je prostě král těhle velkých blockbusterů a moc dobře ví, jak pracovat s klišé a jak diváka vtáhnout. Ten film má více jak tři hodiny, ale pocitově mi to přišlo tak o polovinu kratší, nenudila jsem se ani minutu. Vizuál bere dech, člověk nemůže ani uvěřit, že se 90% filmu točilo před zeleným plátnem a ne někde na jiné planetě, především pasáže pod vodou jsou vypiplané do nejmenšího detailu. Jediná výtka směřuje k hudbě, Horner opravdu značně chybí a nejsilnější momenty jsou ty, kde se právě používají hudební motivy z prvního dílu. Myslím si, že to uvidím v kině ještě jednou a je dost možné, že přidám i tu pátou hvězdu, když se totiž podívám na další blockbusterové filmy, kterým jsem letos dala 4*, tak mám pocit, že buď musím dát Avatarovi o jednu hvězdu více, nebo těm ostatním hvězdu ubrat, tohle je vážně o úrovně výše než třeba všechny marvelovky čtvrté fáze. Když se před lety oznámilo, že Cameron bude točit další čtyři Avatary, říkala jsem si, jestli to není škoda, že takový režisér se zaseká u jednoho projektu, ale teď mi dokázal opak a já už se teď těším na další. ()
Tak jsem konečně viděl Cameronovo návrat na Pandoru a prostě mě to neohromilo, tak jako zbytek světa. Vím, že si teď na mě celý zástupy fanoušků brousí vidle, tak jen pro upozornění: Neříkám, že je film sračka, jen jsem z toho prostě nebyl tak odvařenej jako ostatní recenzenti nebo lidi, který mi nadšeně říkali svoje dojmy z filmu i přesto, že do kina chodí tak jednou za dekádu. Rovnou taky předem říkám, že nejsem nějakej hater Avatara jedničky a už vůbec ne Jamese Camerona, protože ten chlap vytvořil úžasný snímky, z nichž dva mám ve svým osobním žebříčku TOP 10ti nejlepších filmů všech dob. Jen tak pro zajímavost to je Terminátor 2 a Vetřelci. Když si ale odmyslim Avatarovo revoluční 3D technologii, tak jsem z filmu nebyl po příběhový stránce úplně odpálenej a od roku 2009 jsem neměl potřebu se na film znovu podívat. Na dvojku jsem ale přesto šel bez nějakejch předsudků s otevřenou myslí. No a po dokoukání jsem byl trochu zklamanej. Kouzlo zmizelo. Ano, po vizuální stránce nemá ten film konkurenci. James Cameron odhaluje nový zákoutí Pandory, kdy se z magickejch lesů potopíme do mořskejch hlubin. A ano, ten chlap má prostě superschopnost z každýho záběru vytěžit maximum. Ví kam přesně umístit kameru ať už virtuální nebo reálnou. Cameron je pod filmem podepsanej nejen jako režisér, ale i jeden ze scénáristů a editorů. Za mě si ale myslim, že by 3D neměl bejt prvek, kterej rozhoduje o kvalitě filmu, vyprávění je na prvním místě. A i sebevětší fanoušek Avatařích filmů musí potvrdit, že čistě po příběhový stránce to není žádný haló. Přejdeme teda teď na to, co mi ve filmu vadilo. Hlavní problém vidím v tom, že film nemá ukončenej příběh. Upřímně chápu proč se točí víc filmů naráz (samozřejmě je to kvůli ušetřenejm finančním prostředkům), ale nechápu proč mají všichni tvůrci i pocit, že i příběh musí bejt rozdělenej do víc filmů. Nepovedlo se to u Matrix sequelů, nepovedlo se to u Návratu do budoucnosti 2 a 3 s nepovedlo se to ani u druhejch a třetích Pirátů z Karibiku. Jedinou výjimku tvoří snad jenom Pán Prstenů. Prostě jsem staromódní a mám rád filmy, který maj začátek, prostředek a konec. Ale Avatar dvojka mi přijde, že začne takovým epilogem k jedničce, v prostřední části filmu přejdeme k tomu hlavnímu, což je objevování vodního světa a v poslední části dostaneme nedořešenej konflikt, kterej se možná uzavře až v pátym filmu. Ta představa mě docela děsí. Nápad na návrat původního záporáka v novém těle se záložní paměti mi přišel docela jako výsměch, ale uznám, že Stephen Lang si svojí postavu užíval asi nejvíc. I když bych ho pořád radši viděl ve svý lidský podobě, tak chápu že to nešlo zařídit, navíc by asi ve finále moc dlouho nevydržel. Dáel mě taky mrzelo, že byl Jake Sully a Neytiri trošku odsunutý na vedlejší kolej a hlavní hvězdy filmu jsou jejich děti. U těch mě mrzelo, že jsem si k žádnýmu kromě Kiri nedokázal vytvořit nějakej hlubší vztah a kromě Spidera a dcery Ripleyový jsem ani nevěděl jak se kdo jmenoval. Rozhodně taky nepomohlo, že až na dvě dříve zmíněný děti vypadali všechny ostatní jak přes kopírák. Finále mi taky nepřišlo tak epický jako z jedničky, kdy předtím proti sobě šli dvě armády, ale teď tu máme jenom dvě znepřátelený Navi skupiny čítající 20 lidí dohromady. Taky mi vadilo, že ubylo lidskejch postav a z filmu se stal vlastně vysokorozpočtovej animák. Potom kdykoliv se na scéně objevil Spider, generálka nebo nějakej vědec, uvědomil jsem si, že to je vlastně hranej film. Ale abych se jenom neoháněl jenom záporáma, tak řeknu i pár pozitiv. Jednou z nich je určitě hudba Simona Franglena, která vás svejma známejma tónama okamžitě vrátí na Pandoru. Vizuální stránku a herecký výkony asi není třeba vyzdvihovat. Rozhodně musim pochválit Cameronovo poselství o záchraně oceánů a přírody obecně. Jedna z nejhorších scén tohohle roku (v dobrym slova smyslu) pro mě byl rozhodně krutej lov vesmírnejch velryb. O to horší byla potom následující scéna, která mi připomněla slova Agenta Smithe z Matrixu (scéna jak Agent Smith mluví o lidech jako o viru). Z Avatara dvojky mám podobnej pocit jako z letošního Black Adama – roky příprav a marketingovejch masáže, ale po dokoukání se nemůžu zbavit pocitu, že jsem tohle všechno už někde viděl. Upřímně si myslim, že kdyby se nejednalo o Cameronovo dlouho očekávanej vysněnej projekt, tak by možná film nesbíral tak vysoký hodnocení. Na druhou stranu, kdyby Avatar 2 vyšel třeba v roce 2012 pod režisérskou taktovkou někoho jinýho, tak bych možná nebyl tak přísnej, ale to jsem jenomo proto, že vím co všechno Cameron dokáže a tohle mi přijde jako jeho nejmíň originální film. Možná bych byl teda radši, kdyby Cameron přenechal svojí Avataří ságu někomu jinýmu a rozhodl se natočit zas něco originálního. Závěrem teda řeknu, že ten kdo miloval prvního Avatara, tak bude milovat i dvojku. Ten komu přišel první Avatar fajn, tak bude asi lehce zklamán z minima inovace a proto ty z vás kterejm se první Avatar nelíbil, bude asi nejlepší když si zajdete do nějakýho mořskýho světa nebo si zaplaťe lekce potápění. 7/10 () (menej) (viac)
Jestli někdo umí prodávat své trademarky i těsně před důchodem, je to James Cameron v opět nejvýpravnějším blockbusteru za dekádu. Napětí, akce i emoce otřásají IMAXem, a divácká srdce tají v němém úžasu. Tohle je takový ten film, po jehož zhlédnutí přehodnotíte ve své hlavě skoro všechvy ostatní automaticky "o hvězdičku dolů". ()
Dlho som čakal na tento moment. Každý nový Cameronov film je udalosť, míľnik a vzor, ktorému sa iní roky snažia priblížiť. Nový smer a trendy udal aj tu, no tesne pred návštevou kina som takmer podľahol negatívnejším ohlasom, našťastie tých pozitívnych bolo o dosť viac. Kritiku jednoduchého príbehu som ignoroval. Každý, kto to s filmami myslí vážne a má niečo napozerané predsa dobre vie, že J. Cameron v žiadnom svojom filme nemal zložitý príbeh. Obsah každého jeho filmu zhrniete do jednej, max. dvoch viet. Popravde po úvodných 15-20 minútach som bol mierne sklamaný, že nevidíme nič nové, ale ok pochopil som, že to bol iba rozjazd a pripomienka pre tých, ktorý prvého Avatara dlho nevideli. Akonáhle sa však Jake Sully stiahne s rodinou do nového prostredia je to úžasné. Scény z podmorského sveta sú neskutočné, ako živé...Vzťahy a množstvo postáv sú výborne vykreslené, všetko je prehľadné, pútavé a nádherne nasnímané. Akčné scény to je proste radosť pozerať. Učte sa a dobre pozerajte všetci, akože režiséri! Takto sa robia pútavé a hlavne prehľadné akčné scény! Záver v niektorých momentoch môže pripomenúť Titanic či T2, sú to však iba záblesky. Páčila sa mi postava Kiri, samozrejme aj všetky ostatné. Emočne ma to tiež párkrát zomlelo, to je znamenie, že všetko funguje ako má. Klobúk dole, toto dokáže iba Cameron...Nemám veľmi čo kritizovať, preto plný počet. Videl som 3D verziu, tiež zaujímavý pohľad a posun vpred, no teším sa na kvalitnú 2d verziu na blueray disku. Som však názoru, že všetkého veľa škodí a som za, aby Avatar skončil tretím dielom. Nemyslím si, že to diváci budú žrať aj na 4-5 krát...Treba vedieť kedy skončiť a zdá sa, že Cameron to vie, pretože niečo naznačil. Vraj 4-5 diel nebude točiť on, ale niekto iný. Ak to tak bude je to fajn pre Camerona a nás divákov, no nie pre značku Avatar. Tá časom v rukách iných režisérov dopadne presne ako Terminátor. Ak ste dlho neboli v kine a máte deti, možno aj staršie, je to ten pravý film za ktorý sa oplatí zaplatiť vstupné. 100%. ()
Po uzasnej jednicke, spravit este lepsiu dvojku...to vie len Terminator...Cameronov...klobuk dole... ()
Mam k tomu nejake vyhrady, ale to nic nemeni na tom, ze ten film je z uplne ineho sveta. ()
I když i já jsem celou dobu po prvním díle nadával, že se nám pan režisér zahrabává u nějakých omalovánek z Pandory. Nakonec stejně tak jako většina musím konstatovat, že buďme rádi, že někdo jako James Cameron vůbec něco točí. Netočí toho už sice hodně, ale to co dělá, dělá pořádně. Schválně si spočítejte kolik podobně kvalitních mega blockbusterů, které by se daly označit za událost vzniklo za posledních dejme tomu 20 let. Podle mě je Cameron prostě King of the World. 100% ()
Kýč jak svině. Řemeslo jak svině. Patetický jak svině. Cameron to opět ušil tak, aby se člověku rozbil pacifistický kompas a užíval si masakrování lidí. Líbí se mi to. Nemůžu jinak. Omlouvám se. Je to skvělý. ()
Asi by tomu slušela kratší stopáž. Jsou tu zadní vratka (spíš zadní vrata hangáru) pro pokračovaní. Mořské prostředí zdařilé, bude příště představen jiný ekosystém Pandory? Objeví jednoruký kapitán Achab? Nelogičnosti tu jsou, ale u některých postav je to pochopitelné. Surovina Amrita doplňuje Unobtanium v přírodním bohatství měsíce Polyféma. Je to mezi 3 a 4 hvězdami kloním se k 4. Viděno v kině s anglickými titulky a 2D. ()
Kouzelná vizuálnost, propojení světa a jeho obyvatel fascinující, hádám, že autoři chtějí poukázat na zotročování naší zemske hroudy... jen jestli není pozdě.. ()
Několik záběrů připomnělo drahou videohru a nemohu se rozhodnout, jak se mi vlastně líbilo 3D - na jednu stranu je pohlcující, ale současně příliš vede naši pozornost přeostřováním a brání si vychutnávat velké celky s mnoha plány akce. Jinak bez výtek. Jednička měla větší akci, dvojka má lépe zauzlované vztahy mezi postavami a ještě prohlubuje transcendentní napojení na fikční svět, který před očima rozkvétá v nádheře přesahující ta nejvyšší očekávání. Takhle se vypráví a oslňuje obrazem. Baví mě Pandora a její poznávání navázané na nevinnou dětskou zvídavost, baví mě pozměněné eko-poselství i technologické megalomanství, které nám zajištuje opravdu bezprecedentní pohlcení filmem. Tady se tvoří budoucnost kinematografie a nezapomíná se přitom na příběh, který mi osobně přišel o dost jiný a intimnější než minule. A už se nemohu dočkat, kam se Quaritchův (opět nejlepší postava) syndrom slepého dobývání a osobní msty překlene příště. ()
Letos jsem měl v plánu vidět pár věcí na plátně, protože vidět to pak jednou doma na obrazovce prostě není ono. Jedním z adeptů byl Jíška, jednooký to náš slavný vojevůdce. Mno nějak se nepodařilo a nakonec jsem fakt rád, že jsem to neviděl v kině, páč bych se vrháním popcornu na obránce multiplexu dožadoval vrácení vstupného. Druhým adeptem byl Avatar 2. Po zkušenostech z jedničky (ano letí to, dyť je to už skoro 13 let!) bylo jasné, že na tohle jedině do kina ve 3D. A proč troškařit, 4D. Nechci a nebudu tu spoilerovat, ale kdo neviděl jedničku ať na tohle nechodí a kdo ji zapomněl, měl by si ji ředtím připomenout. Děj totiž na sebe navazuje a i řada postav se zde z jedničky znovu objeví. I když navazuje.... Cameron prostě vzal úplně stejný příběh a tentokrát jej šoupnul pod vodu. Pandora totiž nejsou jen divoké zelené pralesy a vznášející se skaliska s roztodivnou havětí. To co běhá po zemi a létá ve vzduchu má svůj svět i pod vodou. Jestli je to prachsprostá vykrádačka sebe sama a šikovný tah na divákovu peněženku nebo prostě geniální myšlenka geniálního režiséra musí divák posoudit sám. Já v tom vidím oboje, přičemž genialita mohutně podpořená soudobými digitálními technologiemi značně převažuje. Cameron měl vždycky blízko k vodě a tak bych řekl, že mu dokonce Cesta vody byla šálkem jeho oblíbeného čaje. Už v jedničce jsem si všiml, že 3D obraz fungoval geniálně v kosmu, na lodi ve stavech bez tíže. Stejně tak funguje zde v obrazech pod vodou a už jen kvůli tomu volte 3D projekci! Jakmile se ponoříte, spadne vám brada i s nespolknutým popcornem. Cameron nám opět naservíroval naprosto neskutečný svět a film sám by klidně mohl fungovat jako dokument života na planetě Pandora. Bohužel opět se zde objeví Pozemšťané. A opět mají choutky úžasnou přírodu na Pandoře drancovat i s jejími obyvateli. Každý z dospělých diváků jistě hned pochopí kam Cameron míří, že pozemšťané to jsme my - vyspělá konzumní západní civilizace, jdoucí přes mrtvoly. Těmi mrtvolami není myšlena jen zvěř, ale celé ekosystémy i s vyjímečnými domorodými kulturami. Místní, stejně jako v jedničce se Pozemšťanům postaví a tak začne nejeden boj. Zprvu to bavilo, ale pak už mi boje přišly dlouhé. Byl to takový ostrý konstrast ty výbuchy s tím předtím ukázaným překrásným světem. Záměr? Možná. Kývání sedadla, foukání vzduchu a záblesky místy dokonce otravovaly, jen to cákání vodou bylo fajn... Každopádně po 192 minutách 4d efektů vylézá člověk z křesla tak trochu rozlámaný a s rozostřeným viděním. Trpíte-li epilepsií tak důrazně doporučuji 3D promítání vynechat. Dvojka je jen vlastně půlkou sebe sama, protože na ni navazuje další díl. Příběh také skončí značně otevřeně, takže se máme na co těšit. Je otázkou co pak Cameron nabídne. Prvotní WOV efekt si už vyplácal a tak bude muset mít pokračování setsakra dobrý příběh, protože si teď Cameron laťku nastavil setsakra vysoko. Úžasný biják. Dávám za 5 hlubokých nádechů! * * * * * ()
Když jsem v minulém roce reflektoval Villeneuveovu Dunu, psal jsem o tom, že není jen příběhem Paula Atreida, ale také planety Arrakis, která zde navíc vystupuje v překvapivě aktivní roli (vstupuje do snů, ovlivňuje lidskou imaginaci, k lidem promlouvá skrze své formy života) – a to i ve srovnání s trochu odtažitou předlohou. Zájem ukázat Arrakis nejen jako kulisu/pozadí dějů dobře demonstruje už jednání hlavního hrdiny, jehož osobní perspektiva je ve filmu tak zásadní. Než se Paul na Arrakis vydá, studuje domorodé zvyky a místní faunu a flóru. Když to řeknu jednoduše, Arrakis ho zajímá jako domov. To samozřejmě dává smysl, protože se má stát novým domovem jemu samému (moře písku namísto oceánu), ale je v tom víc, mnohem víc. Pro zlovolné Harkonneny, s nimiž je rod Atreidů v letitém sváru (a které na Arrakis střídá ze lstivého nařízení Imperátora), je Arrakis pouze zdrojem astronomických zisků z těžby psychoaktivního koření. K naplnění svého cíle se přitom neváhají uchylovat k vyvražďování (umlčování) domorodců stojících v cestě a všeobecnému pustošení (umlčování) planety, čímž dávají jasně najevo, že planeta jako taková je pro ně z metafyzického hlediska mrtvá. Příznačné je ostatně i to, že si Harkonneni nijak neváží lidského života, ba dokonce se v bolesti druhých sadisticky vyžívají. Připadá vám to povědomé? // Cameronův Avatar jde v tomhle směru ještě dál, což jsem obdivoval už na prvním dílu. Eywa, Velká Matka, mateřské božstvo měsíce Pandora, jeho „širokoprsá” božská perzonifikace, pandorská Gaia, která chová všechny tvory „ve svém srdci”, možná není uvedená v závěrečných titulcích, ale je stejně tak ústřední postavou avatarovské ságy jako Neytiri nebo Jake Sully. Aktivně zasahuje do dění, ve chvílích nouze podává pomocnou ruku hrdinům, svými činy, jak se ukazuje ve druhém dílu, dokonce sleduje jakési vzdálené cíle, které jsou pro většinu postav záhadné. Děje se tak ovšem zprostředkovaně. Eywa vždy promlouvá skrze svůj bující život, ne nutně lidskými slovy. // Proč mi přijde podstatné to zdůrazňovat? Protože se tady v případě Duny i Avatara bavíme o ultramainstreamových velkofilmech za stovky milionů dolarů (opírající se navíc o peníze a vliv velkých mediálních korporací), ne o nějakém zapadlém nebo undergroundovém festivalovém dílku. Jde o ten typ filmů, kde se dá očekávat spíše pravý opak – že mimolidské bude jen němou kulisou, pokud vůbec dostane nějaký prostor, hlas (zdravím, mezi jinými, Top Gun: Maverick). Protože takový je příběh, který v západní mentalitě stále převládá, který vyznává a žije velká část lidské populace, i když je sotva několik stovek let starý a většině kultur vnucený poměrně malou skupinou lidí. A přesto tady máme blockbuster, kde je jedna z nových ústředních postav, Cameron promine, pandorský keporkak, s nímž je možné se spřátelit (což, jen tak mimochodem, není přitažené za vlasy, případy přátelství mezi lidmi a kytovci opravdu známe), dělit se o písně a příběhy, kde je činorodost přiznána celé planetě! Něco se tu zjevně odehrává, nějaký skrytě neskrytý pohyb, jemuž možná porozumíme až s odstupem času. A přijde mi důležité o tom mluvit, upozorňovat na to. // Ale zpátky k filmu. Schopnost nebo neschopnost Eywinu hlasu (srdci) naslouchat je součástí základního konfliktu, na kterém oba dosavadní Avataři stojí: střetu mezi perspektivou cizorodých Nebešťanů (Pozemšťanů), pro které (většinu z nich) je Pandora mrtvá, a perspektivou domorodých (zakořeněných) obyvatel Na’vi, pro které je vědoucí a živá, široká srdcem i domovem (potažmo i jejich prolínání, ovlivňování, viz Sullyho hrdinská cesta z první části). Cílem Nebešťanů byla v prvním díle těžba vzácné horniny (unobtania, doslova fyzicky nemožné, nedosažitelné látky). Dvojka ale ukazuje, že tohle byl pouhý začátek, že lidé chystají z umírající a zbídačené Země přesun na mlékem a strdím oplývající Pandoru en masse. Nejdříve je ale třeba – mrazivými slovy jedné z nových postav, generálky Ardmore – „zkrotit tuhle hranici“ (to tame this frontier), jinými slovy, zlomit domorodý odpor a připravit půdu velkému kolonizačnímu projektu po vzoru krvavého pokoření Severní nebo Jižní Ameriky (jiný svět, ale stejný slovník, stejné, i když podstatně vražednější prostředky). // Ve většině sci-fi knih a filmů je to vesměs tak, že v roli oběti, která se musí vnějšímu útoku bránit, je planeta Země, respektive lidstvo (protože Země=lidé, jak jinak). Nositeli dobyvačné kolonizační mentality se stávají vetřelci z hvězd. Cameron se ale nepokouší přenášet zločiny kolonialismu na mimozemskou entitu, aby nás jejich dějinné tíhy zbavil. Naopak nás jako diváky staví do dost nepříjemné situace, protože lačnými vetřelci, kteří si chtějí uzmout cizí domov pro sebe, přetvořit si ho k obrazu svému (i za cenu naprostého zničení všeho původního), jsme tady my sami. A je samozřejmě nemožné nevidět v událostech na Pandoře, kde je vše jaksi krásnější a nebezpečnější (ergo naléhavější) zároveň, předobrazy v reálných událostech z našeho světa. Událostech nejen historických (omnicida Amerik), ale také těch, které – a to je dobré zdůraznit – nejsou toliko věcí odváté minulosti, ale ve velkém se dějící dnes a denně (viz např. Bolsonarův čelní útok na Amazonský prales či hlukové znečištění oceánů), přičemž všechny shodně vycházejí z přesvědčení, že Země nabývá významu až ve chvíli, kdy je opatřena (dostatečně vysokou) cenovkou, kdy je vtažena do ekonomické abstrakce, která nemá žádné místní (a tedy fyzicky omezující) ukotvení. // Avatar: The Way of Water, kromě toho, že je osudově nádherný a technicky přelomový (o čemž záměrně nepíšu víc, protože se o tom dočtete všude jinde), je velkou kritikou umrtvující (a umlčující) koloniální mentality, která je bohužel stále živá dodnes, i když na sebe namísto conquistadorů vzala převlek korporací a neoliberálních tržních mechanismů. Přesvědčivě ukazuje, co se stane, pokud obraz živoucího světa nahradíme obrazem bezživotným, pokud je pro nás Země a vše, co ji tvoří, pouze materiálem ke zpeněžení (nebo přestupní stanicí k dalším vzrušujícím světům, pokud se jmenujete Elon Musk). A co hůř, co se děje, když takovýto obraz násilím promítá do světa spolupracující vojenský, vědecký a komerční komplex (odlišit jedno od druhého jde v novém Avatarovi jen stěží, i v tomhle uhodil Cameron hřebík na hlavičku). // Abych se ale přesunul také do více osobní roviny. Cesta vody není pozoruhodná jen výše řečeným, ale také svým zaměřením na rodinu jako úběžník všeho dění, lůno vztahů. Tam tepe její srdce nejhlasitěji, vskutku „mocně". Přičemž se opět poněkud vymyká tím, že rodinou se zde míní nejen blízké příbuzenství mezi dětmi a rodiči/předky, ale také (a hlavně) mezi různými formami života – tedy mišpoche v tom nejširším významu slova, velká rodina života. Je to prožitek pokrevního a duchovního příbuzenství a blízkosti, který hrdiny (lidi, na’vi či tulkun, pandorské velryby) vede k tomu, že jsou ochotní nasazovat za druhé své životy, který dodává jednotlivým aktérům sílu a odhodlání, provází je tmou zpátky k rozednění. Tato rodina je naše největší slabina, ale současně pevnost, říká v závěru Jake Sully. Pevnost, kterou protistrana postrádá, a kterou umanutě usiluje zničit, pozřít. Nevím, do jaké míry je to dané tím, že teď obecně silněji reaguji na cokoliv, co se nějak týká rodičovství, ale přišlo mi to v tomhle směru ohromně silné, i když současně dost bolestivé. Ale to už bych prozrazoval příliš... P. S. Nechci, aby to vypadalo, že si nejsem na Avatarech vědom problematických vrstev. Dobře rozumím tomu, že řada lidí (zvláště těch domorodého původu: myslitelé, básníci, aktivisté...) vnímá Avatary jako rasově urážlivé a zpátečnické (pandorské domorodce, například, hrají v obou filmech převážně bílí herci, kteří záměrně hovoří s pseudo-domorodým přízvukem), čemuž nepomáhá ani sám Cameron svými historicky pomýlenými výroky, které severoamerické původní obyvatele, naše současníky, situují do minulého času (viz často citovaný výrok o kultuře Lakotů odsouzené k zániku a neschopné tento osud předvídat a odvrátit, třebaže jde o kulturu, která je navzdory všem systémovým snahám o její zničení vitální a stále přítomná, dosud bojující o své právoplatné místo na světě i místa, která ji utvářejí, ze kterých vyrostla). Je zjevné, že Cameron se rozmanitým domorodým kulturám (a jejich pohledu na svět, prožitku světa jako společného domova, který oplácí pohled) snaží skrze Avatary vzdávat hold, což koneckonců dokládá i svými mimofilmovými aktivitami, pravda je ale taková, že tak často činí, aniž si je toho třeba sám dobře vědom, zjednodušujícím a poněkud stereotypním způsobem. I kulturní apropriace je nakonec forma kolonialismu, zákeřnější o to víc, že se navenek jeví neškodně a nenásilně. () (menej) (viac)