Réžia:
Stéphane RobelinScenár:
Stéphane RobelinKamera:
Dominique ColinHudba:
Jean-Philippe VerdinHrajú:
Daniel Brühl, Geraldine Chaplin, Jane Fonda, Claude Rich, Pierre Richard, Gustave Kervern, Guy Bedos, Lionel Nakache, Philippe Chaine, Caroline Clerc (viac)Obsahy(1)
Annie, Jean, Claude, Albert a Jeanne jsou nerozlučnými přáteli více než čtyřicet let. Když jim paměť i srdce začínají pomalu vypovídat službu a na obzoru je přízrak domova důchodců, vzepřou se a rozhodnou se žít společně. Nápad je to přinejmenším bláznivý. Avšak i přesto, že občasné neshody probouzí staré a zasuté vzpomínky, začíná se tu nádherné dobrodružství – společný život v komunitě. V sedmdesáti pěti letech! (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (1)
Recenzie (95)
Komédia tak trochu, prevládali smutné scény vyvažované patáliami, spôsobovanými nevládnosťou tela či mysle. Film ponúkol zdieľanie dožívania ako perspektívu úniku pred inštitucionálnym zdochýnaním. Možno tak vo Francúzsku. Pre tunajšie páry je film len smutnou ilúziou. Realitou sú otrokárske sociálne domovy, využívajúce nemohúcnosť starých ľudí. Ich ponosy sa riešia: "to je dement, ten/ tá je mimo". Rýchlo sa vyžmýkajú z dôchodku, prepíšu domy na rodinu a zomrú vo vlastných výkaloch či preležaninách s podaním minima splaškového žrádla. Uzákonilo sa, že ak niekto vie poskytnúť dôchodcom základné potreby, poskytuje sociálne služby. A tak sa rozmohli domovy (súkromné domy), kde starenky a starci cielene zomierajú. Nikoho to netrápi, ich produktivita je a bude nulová a potomkovia sú radi, že sa ich lacno zbavia. Správcovia týchto "sociálnych zariadení" bohatnú na rozdiele medzi štátnou podporou pre tieto sociálne zariadenia, dôchodkom doručeným na účet "domova" a tým, čo tým chudákom naozaj ponúknu. Skutočnosť je teda východoeurópska hororová karikatúra ilúzie komunitného bývania, ktorú poskytuje tento inak skvelý film. ()
Jsou staří, jsou okouzlující a mají pestrou společnost minulost. Co kdybychom žili společně? je ukázkovým filmem na téma spojení sil těch nejlepších z nejlepších a potvrzení skutečnosti, že jen kosmopolitní film, který boří hranice, má smysl. Naše žánrové filmy jako Babí léto nebo Nezralé maliny tento nechává daleko za sebou. ()
Velice příjemné překvapení, film o seniorech s nadhledem a humorem.. Celkově mi snímek vyzněl asi takto.. Tělesná schránka holt chátrá, s tím nic moc nenaděláme a musíme tam všichni, smíření s koncem je nevyhnutelné.. No a s přáteli po boku se tohle obtížné období zdolává určitě lépe než o samotě v domově důchodců.. Herecký ansámbl skvělý + půvabný hudební podmaz.. ()
Na komedii málo vtipné, na drama málo realistické... víceméně se nám zvesela podsouvá, jak je stáří fajn a není čeho se bát - při optimálních fyzických, duševních, a v neposlední řadě i materiálních podmínkách si zbytek života můžeme parádně užít. No a když o nějakou tu výsadu - jako hybnost, soudnost a paměť (posledně jmenovaná má kromě nemilých průvodních znaků i drobné výhody - třeba sladké nevědomí o minulosti i budoucnosti) přijdeme, ještě jsou tu přece přátelé... Tak proč tomu nevěřím? No nevím, smutné momentky z ústavů sociální péče jsem viděla mnohokrát, a to, co jsem dostala navíc, bylo jednoduše navíc - poněkud strojená hra na pozdní pohodu s nepostradatelným řešením sexu a jednou docela postradatelnou scénou, předloženou jako důkaz... ostatně, hejskovská poloha umírající! Jane Fondové (ne, že by pořád nestála za štípnutí do zadku, kdyby nějaký měla) a rahotepsko-uličnický vzhled Geraldine Chaplinové buď svědčí o tom, že na stáří se tady jen hrálo, nebo se jedná o udání nových trendů. V prvním případě jsem rozčarovaná a v tom druhém se bojím, jestli dokážu být v osmdesáti dostatečně cool, hyp, fit a hop, protože nabídka k sezení v dopravních prostředcích bude patrně hrubou urážkou. Takže, jestli mě teď omluvíte, jdu si trénovat hvězdice, zadělat na stařeckou anorexii a uložit těsné bokovky do krabice s nápisem MÓDA PRO SÁTILETÉ, protože obrážení marketů po slevách a návštěvám u obvoďáka, dosavadním to vrcholům aktivity a společenského života tuzemských seniorů, pomalu odzvoňuje... ()
Senioři, pětasedmdesátníci - přestože se k tomuto věku taky pomalu blížím, takové řešení bych si nevybral, ani bych vlastně nemohl. Čeští důchodci by si po 24 hodinách nejspíš vyškrábali oči. Ve Francii to asi možné bude. Když jsem byl mladý jako Dirk, prožil jsem 14 dní s důchodci (60 - 70 let) v Toulouse. Každé ráno jsme se scházeli a něco podnikali. Když jsem chtěl jet do Alby na výstavu kreseb Toulouse-Lautreca, muselo se nejspíš zajít na víno, pak podiskutovat u kafe - a teprve pak kultura. Ale k filmu - především příjemné překvapení (prvnostní nedůvěra k tématu); protože se nedívám na francouzské veselohry, viděl jsem poprvé Pierra Richarda (a moc se mi líbil, a líbila se mi i Jane Fondová). Přesto ale doufám, že seniorské filmy tohoto typu v kinematografii nepřevládnou. Ještě se chystám na Michaela Hanekeho - a pak už dost... Ono i pro stáří se spíš hodí, a to nejen ve Francii (i když Georges Moustaki je Francouz na baterky): Non, je ne suis jamais seul / avec ma solitude (se svou samotou nejsem nikdy sám). ()
Galéria (25)
Zaujímavosti (3)
- Při prvních zvěstech o filmu s ním byli spojování herci Jeanne Moreau a Jean Rochefort. Ani jeden z nich se však nakonec natáčení neúčastnil. (Fugas.cz)
- „Keď som začal písať scenár, často som si spomenul na svojich prastarých rodičov, a na to, keď som ako tínedžer sledoval, ako stárnu a ako sa mení ich zdravotný stav. Pamätám si, ako moji starí rodičia netušili, ako sa o svojich stárnucich rodičov postarať, pretože na túto situáciu neboli vôbec pripravení," prezradil režisér Stéphane Robelin. (Zdroj: ASFK)
- Podľa vlastných slov režiséra bola z pätice hercov jednoznačným ťahúňom Jane Fonda (Jeanne), ktorá veľmi ovplyvnila silu celej skupiny. (Zdroj: ASFK)
Reklama