Réžia:
Juraj NvotaScenár:
Ľubomír Ján SlivkaKamera:
Jan MalířHrajú:
Jiří Mádl, Michaela Majerníková, Ondřej Vetchý, Jan Budař, Ady Hajdu, Táňa Pauhofová, Martin Geišberg, Marek Geišberg, Jakub Nvota, Ľubomír Burgr (viac)Obsahy(1)
Film Eštebák je autentickým prienikom do doby, ktorá významným spôsobom ovplyvnila našu novodobú históriu. Odohráva sa v čase okupácie Československa vojskami Varšavskej zmluvy a následnom období zmien v spoločnosti. Nahliada do života jednej generácie v priebehu šiestich rokov (1968 – 1974).
Príbeh filmu vychádza zo skutočného osudu občana ČSSR, evidovaného v archíve Ústavu pamäti národa v Bratislave, rádioamatéra, ktorý pracoval ako letecký dispečer a operátor zväzarmovského letiska. Ako civilného zamestnanca, označeného previerkami ako dôveryhodnú osobu, ho prevelili z letiska na Ministerstvo vnútra, priamo na oddelenie odposluchov. Stal sa z neho eštebák, zberateľ prvotného materiálu, donášač - kandidát na spoluprácu. V procese, interne nazývanom opantávanie, si začínajú velitelia nič netušiaceho pracovníka pripútavať formou poskytovania materiálnych výhod. Dôverník získava byt, zariadenie, pracovnú pozíciu. Na ceste nahor však spoznáva aj opačnú stranu kariéry. Zisťuje, že tajné služby na neho stále zbierajú materiály... Dej príbehu budovaný so situačnou nadsázkou sa končí novým začiatkom uplatňovania si moci. Vo chvíli, keď si hrdina začína myslieť, že neobstál, je stratený a očakáva trest, paradoxne prichádza jeho povýšenie. V lete roku 1974 vznikol špecializovaný útvar. XII. Zbor národnej bezpečnosti na boj s vnútorným nepriateľom. Náš protagonista dostáva ponuku závratného postupu. Je na ňom ako sa rozhodne.
(STV)
Recenzie (370)
Český Lev 1 nominace: Kamera ()
Fízlovská a práskačská doba normalizace byla hnusná, to je snad jasný (sám jsem si svý užil), ale pokud se máme vyrovnávat s minulostí takovýmhle způsobem, to raději nic. Nepřirozené dialogy šustí papírem, jakoby je snad psal nějaký naivní mladý konzervativec, který si lepí na zeď plakáty s Václavem Klausem, či jako bych se díval na dvouhodinovou ´Přemluv bábu´. A Mádl je necharismatická herecká tragédie. Pokud téma ´estébák´, tak raději šahněte po Špačkových ´Poutech´, pokud téma ´odposlechy´, tak si neomylně vyberu působivé Kachyňovo ´Ucho´. ()
Smutně „přemotivovaný“ pokus vykreslit normalizaci ve více barvách než jenom v černé a bílé. Vinou přemíry nevyužitých motivů (uprchlík z úvodu, kompromitující fotografie) a postav (Goldflam, Stuhr) je Konfident nanejvýš slibným náběhem na seriál, nikoli dramaticky kompaktním filmem. Hodně se pracuje s náhodami, postavy jednají zkratkovitě a často není zřejmé, jestli jsou vážně tak neprozíravé, nebo jde jenom o důsledek nedůsledné distribuce informací. Zaplevelenost v zásadě thrillerového příběhu, který opatrně uždibuje z Ucha i Životů těch druhých, prvky snové poetiky, slovenského senzualismu a českého humoru typu „smějící se bestie“, odpovídá nejednoznačnosti lidských charakterů, což ale neomlouvá, že je toho na jeden film zkrátka moc. Kdyby se prolínal pouze pohraniční eastern s normalizační komedií (a s tím i veřejné se soukromým), mohlo by jít o pozoruhodné probádání zatím opomíjených „hraničních“ prostorů československé kinematografie. Jenže namísto rozličných sfér jsou, místy velmi sitkomově, zkoumány lidské povahy, do nichž náležitě okleštěné normalizační symptomy pochopitelně vměstnáte snáz (a s menší pravděpodobností tím naštvete toho, kdo v normalizaci zažil). Snaha relativizovat veškerá rozhodnutí a na každé postavě odhalit i něco obyčejně lidského (ať v dobrém či zlém) navíc ke konci působí poněkud mechanicky a nejasné je v důsledku také nesené sdělení – jsou blbci ti, kteří zůstali, nebo ti, kteří zkusili uniknout? Nebo jsme blbci všichni, čili – proč bychom se tím nepobavili? Přes všechny námitky ale vítám i takto nedůslednou snahu čelit ostalgickému moru a ukázat, že normalizace nebyla jenom o Michalu Davidovi a sbírání céček. 70% ()
Já sice oceňuju, každej snímek a snahu ukázat tehdejší dobu ve skutečným světle rudýho teroru pachanýho na vlastním národě, ale tohle přece nemůže projít a stavět se to na stejnou uroveň podobně založeným snímkům z let minulých. Jedná se mě především o nesmírnou dějovou naivitu, ta největší mně čekala při závěrečným objevu, vždyt to a nejen to (Míši ulet, chování "chartistů" na zahradě, atd, atd ) bylo až k smíchu, tohle by nedokázal vymyslet ani Baron prášil po láhvi vodky. Film měl naštěstí i svý silné momenty, především Budařova postava, byla přesně ta, na které rudej režim založil svou existenci. Vůbec, pokud bych měl něco z filmu pochválit, tak to byly herecké výkony, hrozně se mně krom páně Budaře, líbila Míša Majerníková a to jak jako holka, tak jako herečka, Ondru Vetchýho mám rád, on má takovej svůj hererckej styl kterej mě sedne ať hraje co hraje, ale třeba s Kaiserova majora ve filmu Pouta šel mnohem větší strach. Celkově jsem rád, že jsem tenhle film viděl, ale že bych ho doporučoval jako ukázku toho jak to tady kdysi fungovalo, tak to teda ani omylem, od toho tady máme jiný majstrštyky. ()
Konfident je snad první opravdu poctivě odvedený film ze Slovenska po revoluci, který se zaměřuje na historii jejich země, co jsem já zatím viděl. Vůbec mi nevadí, že se v něm objeví celá řada českých herců, spíš jsem za to ještě rád. Je vidět, že pan Nvota tenhle příběh pojmul globálně a nezaměřil se jenom na Slovensko. Mádl, Vetchý a Budař totiž jedou naprosto parádní hereckou ligu. Do toho se perfektně doplňují slovenské herečky, které krásou tohoto filimu vysloveně vládnou. Některé záběry také nemají chybu. Hlavně přelety stíhaček, které se mi moc líbili. Přes tíživost příběhu se mi na něj ale dost těžce koukalo. Nedokážu si takové typy lidí, jako zde odehráli Budař nebo Vetchý, představit. Závěr, ačkoliv byl v duchu radosti, mi pak přišel dost smutný. Kór, když si uvědomím, že takových příběhů bylo víc. ()
Celospolečensky tak důležité a citlivé téma a přitom tak prvoplánově sepsaný scénář a tak neumělá forma, že o nějaké reflexi bolavé komunistické minulosti tohoto (českého i slovenského) národa nemůže být ani řeči. Ono to spíš vypadá naopak, totiž že režisér Juraj Nvota natočil průhlednou propagandistickou antikomunistickou agitku, tak hloupě je naspaný scénář Konfidenta. Scenárista Lubomír Slivka chtěl patrně ukázat, že ani normalizace nebyla obdobím černobílým, scénář však sesmolil tak toporně, že mu z něj povstal obraz doby propagandisticky zabarvený, další z upocených příběhů o tom, jak mladý uvědomělý člověk vstoupil do systému s ideálem napravit ho zevnitř, když se mu to nepovedlo, tak celý systém ve stylu agenta Bonda přelstil, navíc Slivka zkombinoval osudy malého omezeného okruhu postav do neuvěřitelného propletence, takže dějiny slovenské StB se odehrávají na jednom patře jednoho paneláku. Uf. Žánrově jde pak o další připitomělou tragikomedii (nebo spíš pokus o ní), Konfident si ale spíše říkal o něco ve stylu Špačkových Pout, takhle je to neuvěřitelná selanka. Nepomohou ani osvědčení čeští herci (Vetchý, Budař), v podstatě nemají co hrát, Jiří Mádl v titulní roli pak neobstál vůbec, tohle byl herecký part do nějakého úplně jiného filmu... ()
,,VÍME O VÁS VŠECHNO....“ /// (vo tom kurva nepochybuju…) a tak Adam ,,vstoupí“. Život je najednou takovej jednodušší, jen se blbě říká, čím že se to vlastně živí…. Hrátky StB, lov disidentů a kontrarevolucionářů, spolupráce. Vo čem by jiným měl bejt takovejhle film, že? Voceňuju, že Mádl má celkem pestrej repertoár. Jen nevím, jestli je různorodý i jeho herectví. Taky mi vadí, že příběh zamrzá (potácí se) někde mezi svinstvem a pocitem viny. Chybí mě větší psychologickej pres, tlak na moje nervy (emoce). Dramatický situace tady sice jsou - nedělejte si žádný iluze, jsou 70tý léta, tomu se věřit dá. Jenže já bych chtěl věřit víc nejen normalizačním metodám, ale i hercům a hlavně tomu příběhu! Všeho je tady tak hezky napůl. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Baví mě Životy těch druhých. 2.) Nevím jakej byl rozdíl (za komančů, dneska to už vím) mezi knězem a fízlem odposlouchávačem. 3.) Páč jediný pouta jsem dosud měl s Antonínem. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
„Kto súhlasí s hriechom, žije v hriechu.“ Veľmi dobré. Kvalitný scenár, plno dobrých hereckých výkonov (aj od hercov, ktorí obvykle zvyknú bývať dosť otravní, nudní, nezaujímaví a neoriginálni) a veľa silných momentov, scén a nápadov. Scenár mrazivo vystihuje tú temnú dobu, kedy vám vysoko postavení súdruhovia mohli zničiť život len preto, že sa im chcelo. A vy ste voči nim boli absolútne bezmocní. Len ten koniec je taký nejaký... čo ja viem. Časť filmu sa nakrúcala v Čachticiach. Juraj Nvota (Muzika) je veľmi dobrý režisér, ktorý ak má k dispozícii vydarený scenár, je schopný nakrúcať drámy v podstate na svetovej úrovni. „Keby něco... tak nic.“ ()
"Já jsem si je nevybral. Oni si vybrali mě." Přiznám se, že jsem za Konfidenta rád. Konečně je tady film, kterej sice kritizuje komunistickej režim, avšak nevidí postavy pouze rudobíle, ale taky trochu lidsky. Dneska má totiž kdekdo tunu keců o tom, kterak by bojoval proti komunismu a raději by okusoval obrubníky, než by prozradil, co měl soused k obědu. Všem bych přál zažít si tu dobu a pak by možná ubylo plků o tom, že každej agent STB je ukrutná svině a je třeba ho pověsit. Tady se nabízí týpek, kterej bojuje proti režimu v jeho barvách a já považuju za výsměch, že takoví lidé jsou dodnes vedeni v archívech STB jenom proto, že nikdo neměl zájem jejich svazky skartovat, kdežto skutečný svině jsou dnes podnikatelé či politici s negativním lustračním osvědčením. Taky je dobrý se zamyslet nad tím, že tady žijí stejní lidé jako v minulým režimu a že se zase tak moc nezměnilo. Jen se složitě nenatahují kabely po bytech těch několika málo odposlouchávaných, ale šmíruje se technologicky daleko vyspěleji a to v míře mnohonásobně větší. To jen tak mimochodem, protože ten film skutečně žádnej zázrak není, ale já oceňuju zamyšlení nad minulostí tam, kde se oceňovaný populistický snímky předhánějí v poukazování na zrůdnost socialismu. ()
Jsem rád, že někdo natočil film z dob komunismu, který ho neidealizuje. Vadí mi ale danost a jednoduchost - každá postava tu má jednu jedinou vlastnost a jeden směr, kterým se musí ubírat. Chybí jim lidský rozměr a mnohoznačnost (každý tu jen proto, aby se nějak postavil vůči režimu). Nejvíc tomu láme vaz právě neexistence váhání a názorů, protože jiné možnosti konání se stejně nenabízejí. Pokud bylo cílem zlehčit nějakou "kolektivní vinu" za komunismus, je to asi v pořádku, protože film ze všeho nejvíc propaguje právě to, že se lidé nemohli chovat jinak, i kdyby chtěli. Obviňuje pouze ty, co rozkazy vydávali, ne ty, co je vykonávali. Vždyť samotného hrdinu nerozhodí několik vražd včetně malé holčičky, k finální akci ho dovede, že byl povýšen a musí vystoupit ze stínu anonymity. Já se s touhle myšlenkou nějak nemůžu ztotožnit... Ale vždycky můžete říct, že je o tím, že jsem tenkrát nežil. (Z životů těch druhých jsem neskákal nadšením, ale lepší zážitek než tohle poskytly určitě. A se stihomamem Ucha nelze ani srovnávat.) ()
První půlka je jak ze seriálu Vyprávěj, druhá půlka pak nabídne nějaký lepší momenty a chvílema i celkem slušnou atmosféru. Problém filmu je v tom, že je to celý odvyprávěný tak nějak podivně zkratkovitě, zmateně, důležitý věci tam vůbec nejsou, nedůležitý věci se naopak rozebíraj do detailů, k tomu různý zbytečný postavy, jejichž přítomnost ve filmu jsem vůbec nepochopil, atd... Co se týče Mádla, tak ten mi moc neseděl. Celkem slušeně zahráli Budař a Vetchý. Z těch slovenskejch herců nikoho moc neznám a nikdo z nich mě ani nezaujal (ať už pozitivně nebo negativně). 55% ()
STB, vyprávěj! Konfident se nemůže rovnat zahraničním kouskům, které téma odposlechů dokázaly vytěžit do dna, ale jako komorní příběh jednoho páru funguje. Mádl je parádní tlama a jako mánička to platí dvojnásob. Budař se pro role komoušů narodil a Vetchý se zase jednou pokouší o záporáka. ()
V počátcích filmu se mi vybavila část proslovu Roberta F. Kennedyho: "... moc často omlouváme ty, kteří budují své životy na zničených snech jiných lidských bytostí..." [47th Karlovy Vary International Film Festival] ()
eŠteBák by si určitě zasloužil analyticky nosný rozbor z mnoha hledisek, například navázání na "filmově aktraktivní" zpracovaní přelomu zlatých šedesátých a normalizace, za další spolupráce Slovenska, Polska a Česka, pak téma odposlouchávání, mladého manželství v krizi atd. atd atd. Co je ale výsledkem? Formálně ucházející výsledek, který je bohužel ale pohádkovou statí s typizovanými gagy a scénkami. Reálie panelového bytu s umakartovým jádrem jsou hodně nosné, zvlášť, když jsou takové detaily jako tapety efektivně zapojeny do děje. Nicméně herecky je to hodně nevyvážené, a veškeré ty úlety na téma všechny partaje slyší všechno nebo mladá manželka v krizi jde s prvním, kdo jí pozve na kafe... na tom není co obdivovat. Sem tam mají pěkné chvilky tací, jako Vlado Hajdu nebo Marek Geišberg, ale to je asi tak všechno. Mádl uhrává hlavní roli za pomoci dvou výrazů a o Goldflamovi radši ani nemluvě. Marná vzpomínka na výrazně lepší Životy těch druhých (2006). ()
Námět slušný, ale tak pitomě napsaný film aby člověk pohledal. Režie se navíc většinou také drží v podprůměru a neumí z tohoto tématu vykřesat naprosto žádnou emoci či napínavou scénu. Aspoň, že ten Mádl potvrzuje pozici nehoráznýho talentu a i zbytek obsazení si uhraje svoje. I když z těch ostatních estébáků dělá snímek až nesmyslný karikatury. ()
eŠteBák pôsobí dojmom pilotného dielu ambiciózneho televízneho seriálu reflektujúceho dobu. Tézovitosť až strach, absencia emócií, neživotné, čítankové dialógy voňajúce divadelnosťou na sto honov. Napadá ma viackrát v komentároch spomínaný verejnoprávny skvost "Vyprávěj". Po skončení náhodne pozretej jednej časti som mal nutkanie na zvracanie. Oproti Muzike je to režisérov brutálny "sešup" dolu. Žiaľ nie k undergroundu, ale kdesi do bažín stredostavovskej tézovitosti, bezvýhradne drukujúcej momentálne panujúcemu režimu a jeho verzii histórie. Všetky pochybnosti, vykreslenie ľudskej stránky a podobne sa odohráva len v týchto dobrovoľne prijatých limitoch. Nuž ale ono je to vždy tak - zo zlého scenára dobrý film nevytlčieš. Poznámka: Byť eštébakom, nemrhám peniazmi na odpočúvanie disidentského spisovateľa. Odporcovi režimu, ktorý disponuje charizmou a humorom aký predvádza Arnošt Goldflam vo filme, by som naopak zariadil pravidelné verejné vystúpenia v televízii i na námestiach. Ľudia by sa sami začali dožadovať normalizačného braku, pri ktorom sa aspoň dalo zasmiať. ()
Tvůrci skutečně byli v některých pasážích až přemotivovaní, vesměs je ale tohle „vyrovnávání si účtů po sto padesáté“ docela solidním tuzemským kouskem. Jenže.. Škoda plochosti několika postav, škoda místy naivní snahy vzbudit tísnivou atmosféru zobrazované doby, škoda ne úplně pevných švů příběhu, ve kterém postavy jednají mnohdy zkratkovitě. Ta hlavní je navíc zahraná ne úplně dobře. Nečekal bych to, ale Mádl v titulní roli neobstál. Ale nemůžu říct, že by se mi na to blbě koukalo. ()
Tak relatívne vážna téma, a tak neskutočne nudne spracovaná story, že ten čo nevie, ani neuverí ... ()
"Pravda vždycky zvítězí!" Nic proti otevřenému konci. Jeden známý prohlásil, že se na takovéto filmy nedívá. Prý mu vadí, že se přibližují realitě. Má raději americké sci-fi. Na jednu stranu chápu. Ale na druhou - co si vezmou z minulosti naše děti? Nepotřebují si udělat nějaký obrázek, jak to tu dřív vypadalo? Tak si říkám, že je to celkem jedno, jaký příběh nám scénárista představí, ani jak to dopadne, důležitě je cokoliv, co připomene minulou dobu. A mělo by to být aspoň trochu věrohodné. ()
Bilbordu s J. Mádlom som asi 2 týždne nevenoval takmer žiadnu pozornosť. Hovorím si, zase jedna z jeho pubertálnych komédií, ale potom som zazrel malými písmenami napísané meno režiséra - Juraj Nvota. A v tom momente som bol rozhodnutý ísť do kina. Je to fajn pocit, byť pri tom, keď sa slovenská kinematografia postupne hrabe z hrobu von. Nvota na to má. Už Muzikou dokázal, že áno a dokázal to znova. Mádl na moje prekvapenie zapadol veľmi dobre a prekvapil ma. V ostatných úlohách i tých menších, je množstvo známych i neznámych hercov. Najviac priestoru dostáva rádioamatér Adam s manželkou, ale i eštebáci s Vetchým a Budařom na čele. Príbeh dokáže zaujať, dialógy mi nepripadali trápne, ako sa v poslednej dobe často stáva (iba sem-tam), hudba je skvelá a napríklad scény so stíhačkami sú úplne bombové. Krátke, ale účinné. Ich prelety v kine vytrhávali sedačky...Na filme je vidno i nemalý rozpočet a koprodukcia Slovensko, Česko, Poľsko sa vydarila a film dokáže uspokojiť diváka v každej z týchto krajín. Asi najviac ma pobavil záver s pointou, Hajdu s výťahom a farebným televízorom i jeho žena (Nvotová), ktorá od zlosti tresla z dverami. Aj súdruhovia eštebáci, chcú mať farebnú telku...60%. ()
Reklama