Réžia:
Dario ArgentoScenár:
Dario ArgentoKamera:
Luigi KuveillerHrajú:
David Hemmings, Daria Nicolodi, Gabriele Lavia, Macha Méril, Clara Calamai, Dario Argento, Salvatore Baccaro, Attilio Dottesio, Bruno Di Luia (viac)VOD (3)
Obsahy(2)
Během parapsychologické konference vycítí věhlasná telepatka Helga Hullmannová přítomnost někoho, kdo se chystá spáchat vraždu. Ještě téhož večera je žena zavražděna neznámým zabijákem. Marcus Daly (David Hemmings) je anglický klavírista žijící v Říme, který se stane svědkem brutální vraždy. Poté, co se díky příliš horlivé reportérce Gianně Brezziové (Daria Nicolodi) ocitne na titulních stránkách novin, se Daly pustí do vyšetřování na vlastní pěst. Když jsou však na místě další vraždy zanechány usvědčující důkazy, Daly si uvědomí, že mu jde vrah po krku. Následuje závod s časem, jehož cílem je rozluštit záhadu – která se zdá být spojena s dětskou ukolébavkou a s chátrajícím sídlem na předměstí. (Cinemax)
(viac)Recenzie (135)
Musím se přiznat že kultovnímu statusu tohohle filmu příliš nerozumím. Vizuální stránka je sice velmi dobrá, ostatně u raného Argenta bych ani nic jiného nečekal, ale jinak je to nuda jako PRASE. Ovšem Edward Hopper by měl radost... ✌️ ()
Atmosféra argentovky Deep Red je solídna, mystérium okolo vrahovej postavy by sa dalo krájať a kamera, i keď nedosahuje špičkovej vizuálnej extravagancie Opery, je taktiež super. Ale zopár scén, vrátane slabo zvládnutého vyvrcholenia, mi prišlo zvláštne zostrihaných. Stopáž 126 minút ležérneho tempa s iba tromi vraždami filmu taktiež nepridáva. Byť 100-minútovej stopáže, dal by som 4*. ()
Objektem Argentova psychoanalytického zájmu záludně není vrah (po kterém hrdinové pátrají, jako kdyby ho ani vypátrat nechtěli), nýbrž Hemmingsův senzitivní pianista. Zženštilý, opakovaně pokořovaný partnerkou a neustále zápasící s vlastními temnými pudy a běsy, jež se zhmotňují v osobě Carla (ten představuje doslova převrácený obraz protagonisty: ve společné scéně má jeden černé kalhoty a bílou košili a druhý opačně). Povinností je pár gore scén, jimž samozřejmě vždy přechází sadisticky dlouhá a gobliní hudbou geniálně pokreslená předehra. Svými estetickými kvalitami film potěší i rozmlsanější hororové fanoušky. Zatímco Zvětšeninu jsem přežil, její méně sebestřednou alternativu jsem si užil i napodruhé. 85% ()
Argentovi se musí přiznat vynikající cit pro vizuály, ale v ostatních kategoriích drobet nestíhá. Prostinký děj s několika hodně naivními momenty (a s neuvěřitelně vtipnými oslými můstky, které mají posunout vyšetřování dál) je neúměrně natažen na dvě hodiny - kratší stopáž by zde rozhodně neškodila. Navíc ani těch pár vražd nijak neuspokojí, žádné velké gore, krev vypadá jak světlý kečup atd. Film pro fanoušky gialla dobrý, ale s výhradami. Horror movie of the year ()
Skôr taká čudná bohémska artovka než naozaj horor, ale argentovské momenty, atmosféra a hudba tradične na výbornú. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $1,900,000║ /40%/ ()
Boží hudba. Ústřední melodie je skvělá a vždy, když se rozezní, tak to má fakt koule. Je tam jedna naprosto boží scéna v domě chovatelky ptáků, kdy právě začne hrát hudba a my vidíme tmavý obrys vraha za obětí. Fakt bomba. Jinak děj nedává moc smysl a vlastně nechápu proč to hlavní hrdina vyšetřoval. Davida Hemmingse mám ale nějak zvráceně rád, takže mi to nevadilo. Líbilo se mi, že to občas Argento dokázal i odlehčit (hrdinové jezdí v komicky debilním autě, nebo třeba telefonát při kterém Hemmingse vždy opaří kávovar). Za mě až nečekaná paráda. ()
Argentův velký take na BLOW UP včetně explicitní domýšlivosti a obsazení Davida Hemmingse. Nebylo by to špatné, ale je to až programově táhlé a byť tomu pomalému tempu dodá soudnost poněkud strohý a přísný závěr, tak si nemůžu pomoct, ale místy jsem se při všech těch nekonečných scénách kde se Hemmings opatrně prochází nějakou místností či domem, poněkud nudil. Nebavili mě ani jemné prvky komedie (šílený fízl, opakovaný vtip výlézání z auta střesním oknem), visuálně to není tak silné jaké argentova prvotina, velký plus za dětský motiv, soundtrack od Goblin a originálně udělné vraždy (vč smrti záporných postav). Kdyby to Argento stáhnul na 90 minut, bylo by to skvělé giallo, takhle bych řekl, že je to sice pěkná, ale trochu namachrovaná sračka. ()
Ach ten Argento ... Na jedné straně opět úžasná kamera, výtvarná stránka, symbolika, skvělé záběry a hudba. Na druhé straně nevýrazný scénář, strašně protahované až neuvěřitelně nudné. Za 80 minut by to mohlo být vyřešeno a film by byl mnohem víc zábavnější. Argento je prostě podivný umělec, který měl být spíš asi malířem nebo hudebníkem, nikoliv filmařem ... Ty scénáře a postavy mu prostě nejdou, zejména v tomto konkrétním filmu. A gore tedy taky nic moc ... ()
Argentovi se nedá popřít silné vizuální cítění. Všechny ty pestré barvy, hry světel a stínů a neobvyklé úhly kamery jsou prostě působivé, hold režisérův trademark. Daria Nicolodi typicky skvělá, vražd je sice málo, ale jsou alespoň malinovitě efektní. Ale ta stopáž...!! Dvě hodiny jsou zkrátka moc, díky slimáččímu tempu to nemá tu správnou sílu jako v excelentní Tenebre, která je podle mého názoru Argentovo nejlepší giallo. Závěrečné rozuzlení překvapí, ale celkově to zdejší nadšení moc nesdílím. ()
Chci napřed poděkovat uživateli giallo, který mi tenhle snímek doporučil. Mistr gialla Dario Arganto má perfektní filmové postupy, které dodržuje do naprostých detailů. Kožené rukavice, velký nůž, temná postava, traumaticky-šílený charakter maniaka, vraždy jsou detailně zobrazené - vše čistokrevný giallo. Moc se mi líbí, když kamera je ve tmě, nebo ve stínu (vše z pohledu vraha, který si prohlíží svou obět'). Miluju, když před vraždou maniak pouští dětské nahrávky. Žlutý zdar g. ('successo giallo'). ()
Samotným Argentem prostříhaná americká verze má při 105 minutách oproti utahané verzi italské lepší tah na bránu a nestíhá nudit. Ve 4K je to opravdová pastva pro oči a díky gobliňáckému hypnotickému soundtracku i pro uši. ()
I když se nepovažuju za fanynku gialla, Tmavě červená mi učarovala – velkou roli v tom hraje nezaměnitelná hudba skupiny Goblin. Jak zpívají Tata Bojs v jedné své písničce „Od té chvíle víte, že už se jí nezbavíte.“ ()
Pro mě tohle rozhodně neni nejlepší Argento. V podstatě se jedná hlavně o detektivku, sice vcelku dobře zvládnutou příběhově, ale dost sem postrádal hororový prvky a s gore scénkama Dario na svý poměry taky hodně šetří, i když tu a tam nějakej ten litr krve ukápne. A tentokrát se dokonce i závěr obešel bez nějakých větších jatek, ovšem opět je tady pro Argentovy filmy typická hudba s hodně výraznými motivy a zajímavý kamerový náhledy. Krom toho pro horory nezvyklých 126 minut uběhne v docela napínavým tempu. ()
Kamera, scénografie, střih pusa pusa pusa na tvářičku. Atmosféra v klíčových momentech pusa na pusu. Některé scény a dialogy, které dělají z filmu přes dvě hodiny dlouhý kolos - pusa tak maximálně do vzduchu a to se říká kdo ví jestli. Jsem velmi rozmazlená Suspirií, při které moje pozornost nepolevila ani na vteřinu. Profondo rosso v tomhle směru nenaplnilo má očekávání, jak se tak říká. Na druhou stranu je to super oldschool psycho film. Co se dá dělat, musím následovat své srdce. ♥♥♥ -"What made you decide to be a pianist?" -"Well, my psychiatrist would say that it's because I hated my father. Because when I bang the keys I'm really bashing his teeth in." ()
Totéž co Pták s křišťálovým peřím, akorát v tmavě červeném (a zbytečně delším). Další notně naivní až blbá hororová detektivka, další cizinec-umělec, který je v Itálii svědkem vraždy a celou dobu drží v mysli nejasný klíč k odhalení vraha, další strašidelný dětský hudební motiv, další morbidní obraz, další výlet na venkov, i rozuzlení je podobné, jen logičtější a tím pádem i průhlednější. Gore v souladu s názvem trochu přibylo, zlepšila se kamera i hudba a přibyla podmanivá podtitulková sekvence, plus ultrasympatické ústřední duo - roztomile drzá novinářka a uhlazený klavírista v podaní Darie Nicolodi a Davida Hemmingse, jehož obsazení je otevřeným přiznáním k vlivu Zvětšeniny. Když si ti dva dají páku, je to nejlepší scéna celého hororu - a přitom je naprosto nehororová :) ()
Argento opět zaujal především skvělou atmosférou a naprosto úchvatnou kamerou. ()
Druhý nebo prvý, je třeba vymalovat kvartýr krví. Ať je to jak chce, Profondo rosso je neuvěřiteně rozvleklé giallo, kterému se nepokoušejte přijít na kloub, protože jakmile to uděláte, stane se z děje ještě stupidnější fraška, než jakou doopravdy je. Psychiologie postav prakticky neexistuje, vše je p(r)odáváno s naprostou samozřejmostí (někde znepokojivou, jinde komickou) a to i v případě, kdy si už po několikátý opakujete "No co ten se do toho sakra plete?". Jenže proti tomu stojí skvělá kamera, vedení záběru tak, jak by to dneska už téměř nikdo neudělal, nadhledy, pohledy, průhledy, dotažené kompozice, důraz na detail. A hlavně muzika od Goblin, hysterická sedmdesátková psychedelie, kapela, bez které by kouzlo nezaměnitelnosti těchhle filmů nebylo úplné. Dario Argento pracuje s obrazy, ke kterým postrádáte vodítko a samotná pointa (kterou téměř není možné odpozorovat předčasně) není samospasná. Přesto je tu něco, co chybí spoustě dnešních, scénáristicky mnohem propracovanějších produkcí - těkavá atmosféra. O 40 minut míň a dýchalo by se líp (!!!) [final rate: 75%] ()
Nie príbeh, ale podvedomie plné znepokojujúcich obrazov, je kľúčovým, hlboko červeným šifrovacím kódom k užitiu si filmu. Staré obnažené a otlčené bábiky. Hrôzyplná detská kresba vraždy pri vianočnom stromčeku. Galéria desivých obrazov, kde oči nahrádza bielko. Woodoo bábka z červenej vlnkovej nite, intenzívne napichaná špendlíkmi. Secesná vila v rozklade, s trinástou komnatou. Mechanický panák, naháňajúci hrôzu. Čierna kožená rukavica so zipsom. Znepokojivá detská pieseň. Humorné odľahčenie v podobe auta novinárky, s pokazenými dverami aj sedadlom. Dcéra správcu vily, nadaná zvláštnymi schopnosťami. Groteskne zábudlivá mama klaviristovho kolegu. Biela socha antického hrdinu na ľudoprázdnom námestí. Krvavé detaily vrážd. Dokopy originálny obrazový mix, poskytujúci fanúšikom psycho hororov nadmieru uspokojujúci zážitok. ()
Z pohľadu gialla, doposiaľ najlepšia skúsenosť s Argento-m. Samozrejme, gore už v dnešnej dobe skôr komické, no atmoška v kombinácii famóznej hudby spravili svoje. Ešte ti dám "šancu" ... ()
Reklama