Réžia:
Aku LouhimiesKamera:
Tuomo HutriHudba:
Markus KoskinenHrajú:
Alma Pöysti, Aino Louhimies, Sean Pertwee, Deogracias Masomi, Laura Birn, Konsta Mäkelä, Amanda Pilke, Taneli Mäkelä, Jasper Pääkkönen, Eemeli Louhimies (viac)VOD (3)
Obsahy(2)
Snímkem Odhalený přístav vypráví Louhimies příběh o finské lásce. Sleduje několik paralelních příběhů postav, které, jednoho šedého a chladného zimního týdne, čelí čemusi nevyhnutelnému, v touze najít lásku a uznání. Ve světě, kde jsou očekávání společnosti vysoká a tlaky každodenního života vše zahalují rouškou tajemství. Tato mozaika postav představuje lidi, kteří jsou nedokonalí, slabí a ztracení, ale jsou poháněni kupředu stejnou potřebou být milováni, viděni a objímáni. Nedokáží se podívat jeden druhému do očí, vzájemně se zraňují, ale v podvědomí jim stále přetrvává naděje. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (48)
Myslím, že tady každého nějaký příběh zaujme. Mě nejvíc oslovil příběh psa a kluka, jehož matka nevidí důležitost jejich vztahu a psa od kluka odvede (šok, když prozradila, co s nim udelala). Ale někoho mohla zaujmout mladá dívka, co chce být slavná, nepřetržitě zhulený pár, manžel podvádějící svoji ženu, šikanované díte, tlustý muž snažící se zhubnout, matka připravující se na smrt. Film, který přeskakuje od jednoho příběhu k druhému, natočen do hloubky bez ostychů, mě zaujal, proto 4*. ()
Ve Finsku jsem prožil půl roku. Poznal jsem, i když s problémy, tamní obyvatelstvo a s čistým štítem na funuse můžu říct, že jsem doteď neviděl lepší finský drama, který by naprosto přesně vystihovalo tu nepřístupnou náturu, kterou Finové vládnou. Odhalený přístav mě fascinoval postavami, o kterých vyprávěl. Zima je přesně to dokonalý prostředí na to představit Fina z toho nejčernějšího úhlu. I já to vnímám jako období, kdy se otevře ta temná stránka každého z nich a najednou je dobře jenom v momentě, kdy je na pívo nebo na cider. Stejně tak je dobře i u beden, které jsou v každém obchoďáku a prostě není cesty zpět. V tu chvíli si člověk uvědomí, jak to světlo a slunce v těle dělá hrozně moc. ()
,,VŠICHNI TOUŽÍME BÝT ŽÁDOUCÍ, POTŘEBNÍ. CÍTIT DOTEK…“ /// Mozaika příběhů na téma život, poskládaná z reality dětství, mládí, manželství… a lidí plnejch problémů bez rozdílu věku a pohlaví. Žádná filozofie. Příběhy všedních dní ze zasněženejch Helsink, který se nemusej vodehrávat jen ve čtvrti Vuosaari. Nemusej se vodehrávat ani ve Finsku. ,,CO SE TO S NÁMI STALO.“ Věta, která může zaznít všude (aha, takže si nemám myslet, že Finové jsou depresivní alkoholici se sklony k fetu a šikaně? Podle těch jejich dramat…). Stejně jako Zamrzlá země, zajímavá vážná podívaná. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Pro slávu udělám cokoliv (A kolik ti je? Aha, 55. Tak to nějak zajímavě umři… Další!...). 2.) Fotrovi se zdá, že tlustej. A tak nesmím jíst nic tučnýho. 3.) Thx za titule ,,Calixos“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Odhalený přístav je takovým obrazem toho, co v malých či větších proměnách probíhá všude kolem nás a nejen to, možná, že jsme tam našli i kousek sebe. Bolavých duší je strašně moc a každý z nich touží alespoň po troše toho hřejivého a hojícího paprsku, kterým je láska. Mně bylo asi nejvíc líto toho malého klučiny, který měl za kamaráda snad jen toho svého pejska. Bylo to smutné, bylo to kruté, žel, bylo to odhalené, pravdivé a syrové. Kdybych měla léčivou náplast na každou takovou bolavou duši na světě, všechny bych je rozdala...... ()
Evropské severské země si nesou stigma depresivních končin, kde se půl roku potýkají s nedostatkem světla a kde se daří alkoholikům a melancholickým duším. Na druhou stranu, Finsko se stabilně udržuje v indexu štěstí na absolutní špičce a většinou vyhrává, takže je to asi jen předsudek. Odhalený přístav tomu předsudku ale vychází vstříc, protože sledujeme množství postav, které jsou vystaveny stresu, nepřátelství a jsou vybavené neschopností vytvářet funkční partnerské vztahy. Tolik bolesti, hořkosti a zoufalství se hned tak nevidí. Je to takové emocionální depresivní porno, ze kterého jde úzkost a až poslední dvě minuty ukazují trochu povzbudivější pohled do budoucnosti některých hrdinů filmu. Velmi dobře zahrané, proti režii nemám připomínky, jen ten výběr motivů je příliš selektivní a rozhodně snímek nedoporučuju divákům se sklony k splínům. Celkový dojem: 75 %. ()
„A čím chceš teda být? Celebritou? Modelkou?“ - „Já jen nechci být obyčejná. Chci, aby mé jméno vyzváněly zvony. Stát mimo dav.“ - „Takže se chceš stát hvězdou?“ - „Nechci být jen tak obyčejná. Chci, aby se o mně vědělo.“ Jenže to si Milla neuvědomila, že když si člověk něco přeje, může se mu to splnit, a to způsobem, který si tak úplně nepředstavoval…Po 2 filmech s válečnou tematikou (Rozkaz a Neznámý voják) jsem se rozhodl zkusit, jak se Aku Louhimies vypořádal s dramatem ze současnosti. Zpočátku není úplně jednoduché dostat se do příběhu, poněvadž těch dějových linek a postav je zde opravdu hodně. Ale postupně se člověk na postavy a jejich různorodé problémy naladí, s někým sympatizuje více, s jiným méně, ale každopádně zakusí nefalšovanou finskou depresi (ačkoliv u nejlepší pasáže filmu, pořádně hořké a upřímné večere, jsem se upřímně bavil). Anebo mají někteří hrdinové přece jen naději? Jistě to není snímek pro každého, a záležet bude také na náladě sledujícího, ale já mu ty slušné 4* rád přiklepnu. ()
K natočení dobrého burcujícího filmu nestačí nakupit do něj dostatek hnusoty, perverzity a beznaděje.Tohle bylo příliš samoúčelné. ()
Začínalo to dosť rozpačito, no nakoniec sa z toho vykľula zaujímavá koláž rôznych príbehov, z ktorých niektoré sa pretnú. Všetky spája jedna vec - potreba lásky v živote, mať pri sebe nejakú spriaznenú dušu... Najviac mi bolo ľúto toho chlapca so psom, to mi až navrela hrča v krku. Niektoré postavy ma aj pobavili, napríklad ten pupkatý športovec čo chcel schudnúť - miestami až tragikomické. Celkovo veľká spokojnosť, nadpriemer. 75/100 ()
Odhalené Finsko. Mrazivé, plné citu, trápení, nadějí a milenek. Milujících, placených, nutných i odhodlaných udělat vše. Sonda do neobyčejně obyčejných lidských osudů napříč všemi generacemi. Brilantně natočeno a excelentně sestříháno. Deprese i happy end v jednom. Závěrečný Robbie a přece jen zdlouhavost snímku jsou pro mne mírnými překážkami v plném počtu, ale i tak se jedná o vynikající záležitost. ()
By ma zaujímalo, kto učil hrať Fínov ''Vadí, nevadí?''... ()
Výborný snímek, plný všeho!!! Nemám slov. To musí každý vidět. ()
(Febio Fest) O malý kousek delší, než by bylo záhodno, ale přesto velice zajímavá koláž příběhů, které jsou dle režiséra všechny inspirované realitou a měly by nějak symbolizovat dnešní příběhy Finska (alespoň myslím, že to říkal). Obzvláště pán s břichem mne bavil. Druhý pozitivní finský zářez festivalu... 80% ()
Naprosto výstižný název, Odhalený přístav. Všechno je bez příkras, syrové, naprosto realistické. Žádná selanka, či romantika, jen koláž příběhů, které jsou, byly a budou. Smutných, někdy zoufalých, ale hlavně s malým světlem na konci tunelu. Každý by chtěl být milován a objímán, je jen na každém z nás, jakou cestu k tomu zvolíme. Tahle rozhodně nebude jednoduchá... ()
Rôzne príbehy ľudí z predmestia Helsínk, ktoré vôbec so sebou nesúvisia, ale existujú vedľa seba. Sú smutné, zdajú sa byť bez východiska, ale nie pri všetkých to skončí zle. Presne ako v živote. Všetky príbehy ma naozaj bavili, trochu menej tá s tými drogovo závislými, lebo slečna hysterka mi nesmierne liezla na nervy. Chvíľu to trvá, kým si vás film získa, ale potom je už len výborný ... obyčajný, zo života, veľmi pravdivý. (Filmová výzva 2016 - 1frida2) ()
Když vydržíš, uvidíš finský zlatý prasátko, říkám si první hodinu a stalo se, jen ne jedno, ale zrovna sedm, akorát žádné z nich zlaté... V severském bílém přítmí způsobuje zobrazení všech našich zoufalství hlubší frustraci - manželství bez lásky, neúplná rodina, samota, nemoc, šikana, lhostejnost, drogy, život na okraji - vše s pozadím té největší pokleslosti televizní zábavy, které jsme prozatím dosáhli. Jen drobná zranění duší, ale když není nikdo, kdo by je pofoukal, zanechají hluboké jizvy... Hodně smutná záležitost, u které se může dostavit pocit vlastního, prozatímního štěstí, kterému jde naproti i sílu dodávající konec se svým jedeme dál a já dodám - nebojme se být obyčejní, žádný Big Brother se nedívá! ()
To je tady normální, že tady všichni spolu takhle šukáme... Evropské art-drama v tom skoro už pejorativním významu, s nímž mám hlavně dva problémy: a) všechny dějové linie se tváří, že spějí ke climaxu, který ale buď nenastane nebo je strašně nevýrazný, protože pozornost je dělena během dvou hodin na více než deset postav téměř stejným dílem. b) příběhy o tom, jak obyčejní, hloupí lidé svojí pasivitou ke štěstí dojdou jsou imo nehodny filmového zpracování. ()
Mám veľmi rád škandinávske filmy a možno som v tomto prípade až príliš kritický, ale priznajme si, Vousaari ťahal iba manželský trojuhoľník a druhú hviezdičku si zasluhuje za detské herecké výkony. ()
Během sledování ryzího evropského filmu s velkým F jsem si v duchu říkal, jestli mám zapotřebí se ještě pořád dívat na ty americké (z devadesáti procent) blbosti, když se nám to v Evropě hemží takovými skvosty. Na druhou stranu snímky jako Odhalený přístav není možné sledovat každý den a upřímně řečeno, mám po tom návalu deprese, smutku a beznaděje chuť si pustit něco absolutně odlehčeného. A zase se potvrdilo, že na divákovy city v negativním slova smyslu nejsilněji působí děti a zvířata, pokud je jim ubližováno. V jeden okamžik jsem měl pocit, že se snad ani nedokážu dodívat do konce. Ale vydržel jsem to. ()
Pokud od finských filmařů něco očekávám, tak jsou to z řetězu utržené komedie, v nichž si jejich tvůrci neberou servítky, nebo dramata, v nichž mě zaplaví pořádnou vlnou deprese. Tohle byl ten druhý případ a já jsem rozhodně nebyl zklamán. Příběh nebyl, pravda, z nejpřehlednějších, ale po chvíli jsem se už v tom množství postav zorientoval, a rázem to bylo lepší. Abych se přiznal, po celou dobu jsem čekal, že se v určité chvíli všechny příběhy v jednom bodě protnou, jak už jsem si v takových případech zvykl, ale Finové se zvysoka....se vykašlali na velké pointy, nechali závěry všech dějových linií volně povlávat a musím uznat, že to byla osvěžující změna. Netvrdím, že šlo o úžasný snímek, ale já jsem si ho celkem užil a slušně jsem se u něj bavil. A tu depresi jsem si vychutnal. / Poučení: Finská láska je dost neurčitý pojem. ()
Život není jednoduchý a nikdy nebude tak jako tenhle film se snaží velmi solidně příběh zpracovat no pohodovka. ()
Reklama