Réžia:
Todd HaynesScenár:
Phyllis NagyKamera:
Edward LachmanHudba:
Carter BurwellHrajú:
Cate Blanchett, Rooney Mara, Kyle Chandler, Jake Lacy, Sarah Paulson, Cory Michael Smith, Carrie Brownstein, John Magaro, Ken Strunk (viac)Obsahy(2)
Carol ukazuje milostný príbeh, jemnosť a hĺbku jednej strhujúcej lásky. Dobre situovaná a vždy distingvovane elegantná dáma Carol (Cate Blanchett) sa v obchodnom dome zoznámi s mladou predavačkou. Banálnosť stretnutia a rozdiel v spoločenskom postavení oboch žien však odrazu prestávajú existovať, obe sú prekvapené okamžitou vzájomnou náklonnosťou. Nevinnosť prvého stretnutia čoskoro mizne a ich vzťah sa rozhorí do spaľujúceho mileneckého pomeru. Lenže Carol je vydatá žena a matka a v Amerike 50. rokov bol vzťah dvoch žien spoločensky neprijateľný a postavený mimo zákon. (Bontonfilm SK)
(viac)Recenzie (235)
Na Carol mě nalákala, nebudu to zapírat, především Cate Blanchett. Rooney Mara byla pro mě víceméně (no spíš více než méně) neznámá, a neříkám, že by mi tu nesedla nebo se mi tam nelíbila, to ne, ale neokouzlila mě zase až tolik, abych začal cíleně vyhledávat další filmy s ní. Ale možná to bylo tím, že z mého pohledu byla tou větší hvězdou jistě spíš Cate, s každým záběrem na ní divák prostě vidí dokonalou retro dámu s elektrizujícím pohledem. Film, který si vysloužil 6 nominací na Oscara plus mnoho dalších nominací na jiné ceny, uspěl jenom v Cannes a N. Yorku. I tady z něj většina lidí úplně na větvi není. Sakra proč, co je tady špatně? Musím říct, že se nějak úplně neztotožňuju se zdejšími spíše ne zrovna nadšenými ohlasy. Já šel do kina s tím, že uvidím decentně udělanou lesbickou romanci zasazenou do doby 50. let minulého století, a toho se mi dostalo v míře vrchovaté. Nečekal jsem nic divokého, koneckonců v té době to takové menšiny neměly jednoduché ani v USA a nemohly se tudíž projevovat příliš svobodně. Ano, děj není nikterak akční, ale kvůli něčemu takovému jsem se na to přece nedíval, ne? Podle většiny zdejších komentářů mi to připadá, že většina lidí asi čekala něco ve smyslu vzorce dnešní doby lesbická láska = jedna velká postelová divoká jízda. A i když i na postelovou scénu pochopitelně dojde, tak především o tom to není, je to hlavně o pohledech, dotecích (hned ten první dotek ruky Carol na rameno Therese na začátku filmu v restauraci ve scéně, která se pak opakuje ke konci, řekl mnohé), gestech, detailech, vzájemném počátečním oťukávání, které postupně přerůstá do hlubšího vztahu. Zde je to ještě zasazeno do období vánočních svátků, prostě je to jeden z těch filmů, kde je minimem dialogů řečeno více než rozsáhlými hovory. Mě se to poměrně pomalé tempo v kombinaci s jízdou krajinou, na kterou se zvolna snáší sněhové vločky, tady naopak vcelku líbilo. Docela symbolické vzhledem k době, kdy se film odehrává, bylo i to, po jaké době se dostaly od pohledů a letmých dotyků k prvnímu polibku. Ne, tenkrát ani v USA prostě nebylo možné, aby dobře situovaná dáma v rozvodovém řízení vykřičela do světa, že je na ženy a mohla si dělat, co chce a s kým chce. Líbilo se mi i to, jak se Carol zachovala při jednání u rozvodu. Podstatnou roli tu hraje vizuální stránka, prostředí, dobové reálie, kulisy, nábytek, pochopitelně kostýmy, krásná hudba, černobílé fotografie, ale i auta - ten Packard "barokních" tvarů z přelomu 40. a 50. let, ve kterém Carol a Therese jezdily, byl nádhernej. Za mě poctivé 4*, rád si někdy dám znova a třeba i přitlačím na plný počet. ()
Krásna kamera a hudba. Príbeh ústrednej dvojice je ale psychologicky aj sexuálne strašne NEZÁŽIVNÝ. Ako sledovanie západu slnka cez dokonale vyleštený igelit. Na šialených drevených sedačkách v Obecnom dome (opening filmového festivalu) to bolo utrpenie. ()
Oscar 6 nominací: Herečka HR - Cate Blanchett, Herečka VR - Rooney Mara, Kamera, Scénář- A, Kostýmy, Hudba ... ... .... Zlatá Palma - výběr ()
Svým stylem možná nejvíc „straight“ film Todda Haynese. I Daleko od nebe bylo více meta-komentářem k melodramatům Douglase Sirka než čistou, vtahující a univerzální love story. Carol je pro mne zralým dílem režiséra s pokorou vůči příběhu a herečkám, který sobě ani divákům nepotřebuje nic dokazovat (ano, pomrkávám na tebe, Alejandro). Svou očistnou jednoduchostí, za kterou ovšem tušíte dlouhé přemýšlení nad každým záběrem, mi připomněla Leanovo Pouto nejsilnější. Také tady začínáme jednou z posledních scén (kterou v závěru vnímáme ze zcela jiného pohledu), také tady jsou rovnoměrně zohledňována hlediska obou zamilovaných, také tady jde o zapovězenou, společensky nepřijatelnou lásku. Hrdinky však musejí své emoce skrývat ještě obezřetněji než Leanovi milenci. Jejich vztah je vnímán jako obscénní nejen morálně, ale i legálně, což vyprávění obohacuje o znaky krimipříběhu. Svou interakci musí Therese a Carol omezovat na letmé doteky, ostýchavé pohledy z očí do očí a navenek nevinné konverzování. Více nám toho mnohdy prozrazuje jejich pozice v záběru, prostředí, v nichž se nacházejí, objekty, které je doplňují (nebo nám brání je lépe vidět). Proto zřejmě mnozí film shledávají akademicky chladným a odtažitým. Volil bych spíše slova „decentní“ nebo „uměřený“ – film není upředen z velkých emocí a vykonstruovaných dějových zvratů, ale z drobných gest a pohledů, jimiž spolu Carol a Therese pro absenci jiného slovníku komunikují až do bodu, kdy se již nemohou vrátit ke svým dřívějším identitám, dál předstírat, že jsou někým jiným. Zásluhou tušeného, ale nevyjádřeného film nepostrádá dramatické ani erotické napětí, které by při větší explicitnosti nebylo dosažitelné. Do hledání vztahové rovnováhy Haynes smysluplně zapojuje několik málo motivů (jízdy autem, symbolu uzavřeného mikrosvěta hrdinek i jejich nenaplněné touhy po svobodě, získávání jistoty a přejímání moci nad pohledem a reprezentací fotografováním) i vedlejší postavy, z nichž ani jedna nakonec neslouží jenom k tomu, aby Carol/Therese měly záminku k verbalizaci svých pocitů. Podobně jako Pestrobarvec petrklíčový, ani Carol není jen o vztahu lesbickém. Stejnou nejistotu, jak vyjádřit pocity, pro které nezná slova, zažil zřejmě každý zamilovaný. 85% ()
V podstate úplne štandardná červená knižnica ako od Pilcherovej, ktorú má nad priemer vyťahovať lesbické zafarbenie a oscarové obsadenie. To prvé je mi pomerne jedno a Cate Blanchett ide tentoraz na pol plynu, to už je zaujímavejšia Rooney Mara, ktorá asi prvýkrát presvedčivo hrá nejaké emócie. Ľahko zabudnuteľný kus... ()
Carol je film založený čistě na hereckých výkonech Cate Blanchett a Rooney Mara. Obě tady totiž hrají to, co je po nich žádáno. Cate je krásná, dominantní a přesně ví, co chce. Rooney je pro změnu krásná, tichá a v srdci se jí to pere. Nebýt ale jedné nevýrazné narážky na naší zemi, nebyl by v dialozích pořádnější moment, kdy by to stálo za to, abych se víc do dialogů zaposlouchal. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $12,626,248║Tržby Celosvetovo $36,094,862▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA ║ Tržby za predaj DVD v USA ║ z tými nomináciami na oscara to bolo u tohto filmu dosť prehnané, ide o dosť nezáživnú zlátaninu, ktorá nemá to hlavné akúkoľvek iskru, náboj, suchopárne ako od chladných angličanov /videl v kine: 40%/ ()
Silné herecky, suverénně zrežírované a napsané, ale pro mě to spadá do kategorie předvídatelné queer drama se vším všudy, včetně velmi šablonovitých emocí. Modelové americké melodramátko, které zaslouženě pobere herecká ocenění, ale zároveň film, který končí jen u realizační bravury. Studené, zapomenutelné, překultivované - alespoň tak to na mě působilo v letošní canneské soutěži. ()
Film o skrývaných citech příznačně volí estetiku založenou na precizním, ale sešněrovaném zevnějšku. Zdánlivě tuctově škrobené záběry tu ale jsou rozrušovány až wong-kar-waiovskými momenty, které nám nabízí vzácný a křehký vhled do nitra postav, když navzdory hlučícímu okolí nechají svou mysl zasněně plynout tam, kde chtějí být. Je příliš snadné "Carol" smáznout jako jen další klasickou romanci o lásce navzdory všemu. Todd Haynes se svými spolupracovníky stvořil dokonalé zpřítomnění drásavého napětí, kdy si postavy převážně kvůli době a jejím předsudkům, ale také prostě kvůli svému okolí, směřování životů i z vlastní opatrnosti a obav, nemohou vyjevit své city. "Carol" se tak stává romantickým dramatem postaveným na odměřených vzezřeních a maskách, které ale stejně jako postavy mezi sebou udržuje i film před diváky. Za každým zdánlivě nezúčastněným pohledem se přitom skrývá tiché toužení i sužující nejistota, které o to silněji prolamují letmé pohledy či doteky. Proto také zásadní roli ve vyprávění hraje dramaturgie, která vyzdvihuje trvání oněch klíčových okamžiků, kdy hlavní dvojice může společně sdílet jeden okamžik v onom nepřejícném světě. ()
Geniální konec! Rooney Mara je neuvěřitelná. Co ta má v očích! ()
Stezovat si, ze jde o sablonovity pribeh, ktery je "pouze" audiovizualne vypiplany nebo v nem nedejboze "vitezi forma nad obsahem" (nejhorsi floskule ever), znamena nepochopeni zanru melodramatu. Predevsim u Sirka, na ktereho Haynes navazoval uz v minulosti, je nesmirne dulezity povrch, nejruznejsi textury, latky, at uz dekor nebo kostymy, do kterych se tradicne projektovala sesnerovanost spolecnosti, a pusobila tak podvratne vuci lehce sablonovitym pribehum. Carol na tuto tradici nepochybne navazuje, ale zaroven ji aktualizuje, vede s ni dialog. Je to nesmirne taktilni, smyslovy (a smyslny) film, v nemz nejruznejsi povrchy (sklo, snehovy poprasek, obleceni) neustale odrazi vnitrni rozpolozeni postav. Zaroven ale Haynes oproti 50. letum tezi z toho, ze muze byt nepokryte queer a soucasne muze jit "pod povrch" (alespon fyzicky) mnohem snaz nez Sirk. Prave ta tvurci svoboda, ktera umoznuje natocit lesbickou romanci se vsim vsudy, v kombinaci s duslednym retrem, resp. takrka meta-aktualizaci toho retra, z Carol dela uchvacujici podivanou, ktera vam na konci rozbusi srdce jak o zavod a provokativne to utne driv, nez by mohla sklouznout ke klise. Tearjerker roku a na platne velka slast. ()
Na snímek se mi příjemně dívalo, ostatně vizuál a vůbec technická stránka filmu je zvládnutá s přehledem. I dobovou atmosféru se myslím podařilo do Carol vdechnout. Jen děj mě zrovna nestrhl. Ne že bych se nudil, jen mi zvraty nepřišly dostatečně zdrcující či zajímavé na to, abych je víc prožíval. Čeho jsem se ovšem nedočkal od příběhu, toho se mi dostalo od titulní dvojice. Obě dvě podle mě převedly výborné herecké výkony a pouhými pohledy mi dokázaly přímo zprostředkovávat vzájemné vroucí city jejich postav, a to tak, že jsem jim je fakt věřil. Jen bych před projekcí netipoval, že mě Rooney Mara může emocionálně zaujmout ještě víc než samotná Cate Blanchett. Ta nehrála hůř, to určitě ne, jen mi její „spoluhráčka“ přišla o něco bližší, civilnější (možná k tomu napomohla i postava samotná). A ještě jedna věc ve filmu mě překvapila. Samotný závěr. Osobně bych film ukončil tak o 5 minut dřív, ale ani takto nejsem nějak víc zklamán. Celkově je to tak na hranici 3/4*, k vyšší variantě to vytahují výše zmíněné dámy. ()
Todd Haynes už natočil jeden velice podobný film (DALEKO DO NEBE) a ani jeho nejnovějšímu počinu nelze upřít jistou uhrančivost. Avšak zatímco DALEKO DO NEBE byl vynikajícím filmem, CAROL se superlativům přiblíží jen v několika málo aspektech. Režisér dokáže diváka opravdu přenést v čase zpět do padesátých let a zaslouženě jsou tak pěny ódy na výpravnou stránku filmu. Samotné jiskření mezi hlavními postavami je stejně jako atmosféra padesátých let také téměř hmatatelná. V poslední řadě nelze nezmínit herecké výkony, především pak téměř až panovačně působící zjev Cate Blanchett, které stačí jediný pohled a pro všechny přítomné se v tu chvíli zastaví čas. Na druhou stranu nezvykle minimalistický projev Rooney Mara přestane přibližně v polovině stopáže bavit a její odevzanost začne iritovat. Vztah mezi hlavními představitelkami místy obrazně přípomíná dominantní a submisivní milenecký vztah v samotném počátku. Výčet superlativů a pozitiv zde končí. K výbornému zážitku tak přece jen něco chybělo. ()
Naprosto tuctová romance, která pořádně nevyužívá ani období, v kterém se odehrává, ani herečky, které má k dispozici. O mužských hercích snad ani nemluvě, průměrnější vybrat nemohli. Možná tím chtěli zdůraznit ženské postavy nebo co (v takovém případě docela laciná taktika, řekl bych), ale moc to nepomohlo, protože scénář je skládán z scén, které někdy nemají ani ždibek dramatu nebo nějaké provázanosti, dialogy jsou až na výjimky jedno velké utrpení a jediné, čím si člověk film může nějak odlišit, je ta hezká zrnitá retro stylizace a celkově jaksi staromódní přístup k natáčení. Ano, Rooney a Cate jsou velmi slušné, ale.. ta romance je opravdu vystavěná tak průměrně a tak šablonovitě, že se nemohou příliš ukázat. Nakonec jsem si užil tedy zvlášť Rooney jen čistě z osobních sympatií k ní. Ale většinu času jsem se jen nudil. Hudba klavírní romanticky tklivý standard, takže docela hezká, ale taky nic co by se něčím odlišovalo 5/10 (obě herečky nominované na oscara - další příklad povinné nominace) ()
Cate Blanchett je dáma. Rooney Mara je kouzelná. Carter Burwell je výborný. Spousta uživatelů zde zmiňuje, jak je Carol chladná, tuctová a srovnávají ji s červenou knihovnou. Já to tak neviděla. Pro mě má snímek skvělou atmosféru i celkové zpracování, a samotné barevné ladění tento dojem ještě více utvářelo. Chemie mezi Cate a Rooney funguje skvěle a jejich flirtování (scéna prvního obědu v restauraci) je úžasné a vyvolává rostoucí napětí mezi postavami. Chápu ty, kterým se snímek líbil, ale také rozumím těm, kteří jej nepovažují za dostatečně "živočišný", či emocionálně nabitý. Ale musí takové všechny snímky s touto tématikou být? Todd Haynes zde zvolil spíše nezávislý, klidný, tichý přístup. Jeho Carol nemá v úmyslu trhat srdce diváků drsně prokreslenými osudy hlavních hrdinek a strhujícím dramatem. Nekřičí do světa, jak je těžké být lesbickou ženou v tehdejší době, a jak těžké jsou volby, které musí učinit. Není prvoplánový a nehraje na efekt. Snímek je spíše jako klidná, malá říčka, která nabídne příjemné chvíle těm, kdo se u ní rozhodnou spočinout a strávit u ní příjemné chvíle. Někteří možná tuto řeku překročí s vidinou toho, že někde v dálce je větší jezero, kde je možná molo, loďky, či snad kemp. I tak by se Carol dala popsat. ()
Teplá popina z padesátek a červená knihovna, která je sice silná ve výpravě a v hereckém obsazení, ale postrádá spalující příběh a intenzivnější emoce. Nakonec má člověk pocit, že je to jen audiovizuálně vypiplaná variace na už stokrát viděné. Nic více a nic méně, ale soundtrack, ten je boží! ()
Latentní sapfismus rozvinutý do jemné estetiky raných 50. let je hodně příjemný námět na film. A film sám je příjemnou připomínkou toho, že číst Patricii Highsmith je kouzelné. ()
Troufám si tvrdit, že tohle půjde velmi brzy do modrých čísel. První je elegantní, troufalá, finančně zajištěná a psychicky nevyrovnaná matka. Druhá je drobné děvče, talentovaná fotografka, která postupně otevírá svou vystrašenou duši. První o své orientaci ví, druhá o ní začíná přemýšlet. Společenské konvence začnou došlapovat na obě dvě. Celé je to na můj vkus nesmírně překultivované. Než si postava zapálí cigaretu, uběhne hodně vody. Než se dočkáme nějaké odpovědi, další minuta je pryč. Produktivita práce byla v padesátých letech minulého století zřejmě zoufale nízká – všichni jsou nesmírně zpomalení, bez života, bez emocí. Ostatně chybí jakýkoliv důkaz, proč bychom měli věřit, že tyhle dvě se přitahují, protože spolu nevedou ani pořádný dialog. Celkově snad kvůli pečlivosti s detaily, kterou režisér Todd Haynes (na svém kontě má i drama Daleko do nebe na totožné téma) filmu věnoval, zapomněl na emoce. Neviděl jsem ani žádnou výpověď o společnosti jako takové, ani žádnou sondu do mezilidských vztahů v xenofobní a homofobní americké společnosti. Dvojice Cate Blanchett a Rooney Mara je velmi slušná, o Oscarech bych ale určitě nemluvil. Kameraman Edward Lachman rád volí záběry přes skleněné tabule, snímá postavy z jiné místnosti, přes bariéry, snad aby ukázal jejich postavení. Tohle téma si pozornost určitě zaslouží, jen se na něj příště musí jít s mnohem větší péčí. Docela dietní tři hvězdy!! ()
Nejdelší čekání na mrd v dějinách americké kinematografie. Film plný studených barev, charakterů i emocí. ()
Chýba tomu vášen. Pekne zahrané aj natočené ale chladné a takmer bez duše. Najväčší problém je v tom, že duo Blanchett - Mara nemá potrebnú chémiu. Pripomenuli mi to Daldryho Hodiny, skvelý film pre ženy, ktorý išiel tematicky aj myšlienkovo úplne mimo mňa. Niektoré veci totiž heterosexuálnemu tridsiatnikovi nie sú súdené pochopiť. ()
Reklama