Réžia:
Andrej TarkovskijKamera:
Giuseppe LanciHudba:
Claude DebussyHrajú:
Oleg Jankovskij, Erland Josephson, Domiziana Giordano, Patrizia Terreno, Laura De Marchi, Delia Boccardo, Milena Vukotic, Raffaele Di Mario, Rate Furlan (viac)Obsahy(2)
Ruský intelektuál Andrej prichádza do Talianska študovať život a dielo svojho krajana, hudobného skladateľa. K tlmočníčke Eugenii a celému Taliansku má ambivalentný vzťah, naopak, priťahuje ho pomätený Domenico, ktorý väznil rodinu vo svojom dome, aby ju uchránil pred zlom sveta. Film je meditáciou o vykorenenosti, pute k domovu a osamelosti uprostred cudzej kultúry. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (125)
Uhrančivá prohlídka Tarkovského duševní galerie, ve které promlouvají smutné obrazy jeho snů, myšlenek a stesku po rodné vlasti. Moje oči s úžasem naslouchaly a já se nechala unášet tímto vnitřním vesmírem, kde jako vládnoucí element figurovala voda a nespočetné variace světla. Natolik ohromující, že jsem neměla vůbec potřebu všem jeho symbolům do puntíku rozumět. ()
Tarkovský byl velikán, jeho filmy mě obdařily chvályhodnou dovedností pateticky se rozplývat s hubou dokořán a vytrvale odkapávající slinou v pravém koutku nad přerostlým plevelem v rozkvetlém parku. Ten chlap od základu přestavěl mé estetické vnímání světa kolem sebe, filosofická hloubka jeho děl a těžké dialogy mě přiměly důkladněji prostudovat ruské klasiky a přestože mi chybí zářez u Ivanova dětství, bez nejmenších pochybností by měl v mém vesmíru vystavěnou mohutnou pozlacenou sochu s rubínovými duhovkami, ke které by se sbíhali psi z nejširšího okolí, jen aby mu mohli uctivě ojet lýtka a pokorně pomočit podstavec. Nikdo mi nemusí trhat nehty, abych přiznal, že kdyby jeho filmy byly ještě o fous nádhernější, tak by se divákovi uškvařil čelní lalok. Nostalgii osobně považuji za Tarkovského opus magnum, v závěsu Stalker a Andrej Rublev, ale nad tím nemá cenu plýtvat slovy, neboť si do toho jeden musí smočit vlastní čumák. ()
Dosť som sa načítal o tom, že film by nemal byť jednoducho popísateľný, inak by prestal byť filmom, bol by len niečím povrchným a veľa rečí o tom, aké je toto umelecké dielo podobne, ako jeho ostatné. Nuž musím potvrdiť, že Tarkovskij bol génius. Jeho filmy sú veľmi nedivácke, sú rozťahané a plné obrazov, ktoré sú späté s jeho životom, ale aj s absolútnymi pojmami ako láska, nostalgia, vlasť a inými a mňa cez to všetko vždy priam opantajú a civím na ne ako blázon, ale kto je to ten blázon? Nie sú to ľudia, ktorých tí druhí, ktorí sa považujú za normálnych, aj keď často nevedia, čo to normálny znamená, len nechcú a nevedia pochopiť? To je dosť možné, tak ako bolo povedané vo filme. Proste ďalšie spirituálne dielo, ktoré pripája svoju beznádej, či nádej, ktovie ktoré, to by vedel najlepšie vyložiť asi autor, ale aj tak si v tom každý nájde to svoje a každý si to vyloží inak. Keď som pozeral film Andrej Rubľov, tak som z toho cítil dušu Ruska, aj keď to malo mnoho výkladov, aj keď to bolo zdĺhavé, tak som tomu svojsky chápal. Stalker bol pre mňa niečím tajomnejším, ktorý bol ešte zložitejší, no svoje som si tam našiel. Nuž toto však bolo na mňa veľa, je to ako z iného sveta, najmä ten koniec, aj keď sa v tom dá nájsť vzťah jeho a žien, vzťah ľudí, kultúr, spomienky a sú viditeľné výrazné umelecké ťahy s kamerou, svetlom, priestorom, tak z tohto sa asi budem spamätávať ešte dlho. Toto nie je povrchný film, je to nadčasové dielo, ktoré ma opäť v úvodzovkách nahnevalo, že som ho dosť nepochopil, že ma prevyšovalo intelektuálne a tam kde sa mi zdalo, že ho chápem, ma fascinovalo. Odhliadnuc od vecí, ktoré na filmoch nemám rád, ako samovraždy, fajčenie, zbytočná nahota, ktoré sú pre hlupákov zlými inšpiráciami, ak sa dobre neuchopia, tak toto dielo je opäť niečím výnimočným. Ja proste neviem, ale fascinuje ma to, keďže pravdu hľadám, hľadám odpovede a tie mi zrejme nedá žiadny Harry Potter, Doktor Dolittle, či Kill Bill. Tento Rus bol umelec a zaujímalo by ma, či to bola pravda, že na seanse sa mu zjavil Boris Pasternak a povedal mu, že natočí sedem filmov, čo sa napokon vraj aj stalo a ako je to možné. Proste toto nie je len film, tak ako jeho ostatné diela. Možno jednoduchosťou názvu chcel tentokrát prilákať aj bežného nenáročného diváka, no je to dávno a ako to mysleli už len ťažko zistím. Sám mám niekedy podivuhodné pocity, ktoré neviem pevne uchopiť, dokonca aj čo sa týka nostalgie a spomienok a preto dávam poézii priestor, dušu tohto človeka len ťažko popísať. Tie jeho mokré, studené, tmavé a zničené priestory v ktorých natáča, dodávajú jeho filmom atmosféru, kde sa máme sústrediť na hĺbku veci, no už ma začínajú po troch jeho filmoch otravovať, proste s tým bojujem a aj keď sa tomu poddávam, tak to úplne nechápem, ale cítim z toho dušu a to je pre mňa podstatné. Ako som to pochopil však vykladať nebudem, lebo nebudúce to pochopím možno inak a vy to možno tak, ako by som vám napísal nechápete, preto si to nechám pre seba. ()
"Povím ti příběh. Jeden muž zachraňuje druhého, který klesá do bahnitého rybníka a riskuje přitom svůj vlastní život. Teď oba leží na břehu rybníka, popadají dech jsou vyčerpaní. Zachráněný muž říká: "Idiote, co jsi to udělal? Já tam žiji!"... Cha, cha, cha. Zlobil se.. (Slovy nepopsatelné, zvláštní, ale přece jen dokonalé..) ()
10/10 Scény jako je přechod se svíčkou přes bazén, či v ruinách zatopeného chrámu jsou doslova beroucí dech. Ovšem závěrečná scéna je nic víc než famózní. Rozhodně se musím podívat v nejbližší době ještě jednou!......1.8.2006 viděl jsem znovu a musím konstatovat, že to je úžasný film, takže top 10 a není co řešit. Neskutečně mě dostalo to pomalé plynutí, které je snad ještě pomalejší než v Solaris.....neviděl jsem ještě Oběť, ale toto mi připadá jako naprostý vrchol. I když vlastně těžko říct, co byl potom Stalker.... ()
Andrej Tarkovskij i v Nostalgii potvrzuje svoji genialitu v aranži dlouhých záběrů. Skvělé kompozice jízd a naprosto výborné využívání jedné jízdy v obou směrech, které navíc ruský režisér vždy dokáže zajímavě ozvláštnit. Kdybych měl ale celý film zhodnotit jedním slovem, bylo by to asi "COŽE?". I tak mě ale Nostalgie nenudila ani minutu. ()
Nostalgii jsem podle tematu daval z cele Tarkovskiho filmografie nejvetsi sance. Bohuzel, zklamalo to na cele care. Nechapu jak mohl natocit dokonalost jako Stalker a hned potom takovouhle nezazivnou a nudnou patlaninu. Nektere zabery byly pekne, jakasi umelecka snaha tam take byla, ale Tarkovski tohle jednoduse neukociroval, za celou dobu me to nedokazalo chytnout a divim se, ze jsem se u toho neukousal k smrti. "Poetry is untranslatable, like the whole art. " 3/10 ()
Těžký snímek, ke kterému si musí každý divák vytvořit vlastní vztah a najít svou cestu. Tak jako u většiny Tarkovských snímků. I tady se děj vleče pomalu, ale díky nádherným kamerovým kompozicím doslova fascinuje a hypnotizuje. Bez hudby a bez nějakého zbytečného vysvětlování. Přebíhání z barevných částí do černobílých má vyloženě onu magickou, melancholickou a nostalgickou atmosféru, kdy se hlavní hrdina vrací tam, kde mu bylo nejlépe. Závěrečný přechod bazénu svaté Kateřiny se svíčkou a následný poslední záběr má úplně mystickou auru a poetiku. Je to opravdu zvláštní kus, ale přijít mu na chuť vyžaduje obrovskou trpělivost. ()
Strašidlo, do prdele mi vskoč. ()
Možná, že nechápu úplně všechny metafory, Tarkovským vyjádřený, ale je to tak podmanivý a krásný. Celej film jsem pochopil jako vyjádření touhy po duchovnu, který za života nepřichází. Ovšem posmrtné krajiny ducha je odměňující a nádhernej. Kromě hudby, herců, témat, je zde zcela uhrančivá krása záběrů. Tolik záběrů, u nichž jsem si řek´, že bych rád udělal takovou fotku, jsem v mnoha jiných filmech neviděl, kdo ví, jestli vůbec v nějakým. Možná, že je film trochu těžší, depresivnější, odráží stav duše tvůrce, ale Tarkovskij neni negativní depresivista. Prostě ukazuje nedostatek duchovnosti, následky tohoto nedostatku a zároveň skrytě říká a doufá, že jenom krajiny a existence nadhmotné, a dokonce i nadduševní, přinášejí naplnění a rovnováhu. P.S. Jak je uvedeno v obsahu "člověk, který zahlédl hrůzný prazáklad světa", prosím, prazáklad světa opavdu není hrůzný, hrůzné je někdy nahlédnutí do své duše, popřípadě nesnesitelnost srovnání chaosu své duše s harmonií a krásou universa, jež celý z prazákladu vychází. Ale od toho jsme tady, abychom chaos svůj s řádem obecným propojili a obrazem Prazákladu se stali. ()
Česká televize končí svoji recenzi větou: Jediným určujícím interpretačním klíčem tohoto navýsost niterného filmu tak zůstává jeho název. To je samozřejmě "blbost v blbosti". Kdo chce dešifrovat Nostalgii, měl by si přečíst esej Sørena Kierkegaarda "Nemoc k smrti", kde je nostalgie uváděna pod přesnějším pojmem "zoufalství". Ostatně Tarkovskij a Kierkegaard mají k sobě blíže, než je možná na běžný pohled patrné. Jejich existenciální filosofie se vyznačuje podobnými rysy, byť jinými než u Sartra nebo Becketta. Porovnejme třeba: Může-li si člověk sám nad sebou zoufat, znamená to, že si uvědomuje, že má já; a zoufá si nad ním, ne nad pozemskostí či nad něčím pozemským. ()
Prvým filmom, ktorý Tarkovky natočil v zahraničí je Nostalgia. Podľa môjho názoru sa jedná o najvyzretejší film od Tarkovskeho, perfekcionizujúci ako formu tak aj obsah. Názov filmu je príznačný téme, ktorú rozoberá a to Nostalgiu za domovinou, ktorú pociťoval pod tlakom blížiaceho sa rozhodnutia o emigrácii, ku ktorému sa priklonil po dokončení natáčania. Podobne ako pri Andrejovi Rublevovi si berie pomoc v podobe témy z histórie(Ruský básnik z minulosti riešiaci obmedzovanie tvorivosti emigráciou no pod tlakom silnej väzby k domovine i pod hrozbou smrti sa vracia naspäť) ale taktiež súbežne rozpráva príbeh spisovateľa, ktorý ide po stopách jeho minulosti a sám pociťuje veľkú clivosť za domovom. Takisto ako Tarkovky rieši dilemu budúceho odlúčenia od zdroja inšpirácie, rodnej zemi. Taktiež je tu dôležitá téma rodiny, s ktorou mu nebolo dovolené sa stýkať až do pozdného štádia jeho choroby. Ďalšou z myšlienok je problematika prchavosti vášne mileneckého vzťahu, ktorý s apatickou chladnosťou spisovateľ odmieta, i pod nátlakom emancipovanej sprievodkyne a tlmočníčky, ktorá ho zvádza. To všetko sú vysoko osobné témy a rozoberá ich do väčšej hĺbky ako v autobiografickom Zerkalo/Mirror. Taktiež musím spomenúť jednu z najprepracovanejších scén svetovej kinematografie a to 10 minútové nosenie sviečky naprieč vypusteným bahnitým kúpeľom uprostred hmlou zahaleného stredovekého mestečka plného nemých tvárí. To čo by v rukách iného režiséra bola číra nuda, ktorú by musel prerušovať akčným strihom v záujme klipovosti, sa v rukách Tarkovskeho a jeho kameramana stáva majstrovskou ukážkou plynutia času, a jeho vsugerovanie divákovi prostredníctvom súhry ticha, kĺzavej takmer statickej kamery a dokonalého herectva. ()
Moje druhé setkání s AT. Po Stalkerovi. Takže jsem už byl na mnohé připraven - voda, dlouhé záběry, světlo/stínohry etc. A přišlo mi to přece jen o něco slabší, což ovšem může být dáno i onou připraveností. Vlastně se o tom nedá moc psát, snad jen tolik ( pozor SPOILER! ), že přinutit diváka koukat na chlápka se zapálenou svíčkou ve vypuštěnym bazénu, jak ho několikrát přechází a Vy VNÍMÁTE, jak je to důležitý! Neskutečný. Stejně jako některé obrazy. A když k tomu připočítáte reálie ze života AT, přečtete rozhovor s ním... Jeho pohled na duchovní věci. Škoda, že je člověk dnešní doby - mě nevyjímaje - tak hluboce zaměstnanej tou materií :-(. Možná právě tohle myslel tou storkou o bažině... Ale to už jsou jen moje myšlenkový pochody a asociace........................................ ................................................. ()
ocenenia : MFF Cannes 1983 - Najlepšia réžia (Andrej Tarkovskij), Cena FIPRESCI ◘◘◘◘ :( pre mňa asi najnestráviteľnejší film Tarkovského.... pripadá mi to viac ako súbor vynikajúcich a veľmi priemerných scén... záverečné "mystérium" v prázdnom bazéne, monológ s malým dievčaťom, posledný extatický záber filmu, návšteva u "šialenca" (Josephson), rozhovor so ženou (Giordano - páčil sa mi citát "Víš co je otravný chlap? Takový, co se s ním radši vyspíš, než abys mu říkala, proč ho nechceš" :-/ ), scéna pri bazéne s kúpajúcimi sa dôchodcami "túžiacimi po nesmrtelnosti" - všetky tieto scény vykazujú klasický vysoký štandart Tarkovského génia..... pospájané je to však neskutočne vleklým a málo nápaditým klišé Andrejovej tvorby.... mnoho záberov akoby som už videl v jeho predchádzajúcich filmoch..... hold, budem si to musieť pozrieť asi ešte raz, a vo vhodnejšom čase (najväčší kľud a sústredenie je po polnoci :) ()
Reziser Andrej Tarkovskij /Ivanovo Detstvi, Andrej Rublev/ natocil film, ktory nema poriadnu dejovu liniu, je to skor len sled volnych asociacii, ktore pozvolna na seba nadvazuju. Teda Tarkovskij samotny uz pred natocenim Nostalgie mal za sebou kultove diela ako Ivanovo Detstvi, Zerkalo a Stalkera, trochu stupil do ho*na len so svojim Solarisom, no a Zerkalom a touto Nostalgiou si opat napravil povest. Film sa zaobera metafyzickym putom k vlasti a pocitom vykorenenosti v cudzej zemi a stratou viery v Boha. Scenar k filmu pisal jednak sam Tarkovskij a jednak aj svetovo uznavany Tonino Guerra /Manzelstvi po Italsku, Cadaverri Eccelenti, Il Deserto Rosso/. Nesnazim sa rozhodne za kazdu cenu pochopit kazdu scenu a kazdy zaber, a rozhodne sa nemienim xmrti ufilozofovat nad kazdou jednou vetou, ktoru tuna prednesie herec alebo herecka. Skor sa necham unasat volnymi asociaciami, kvalitnou reziserskou pracou, ktora sa rozumie do filmu /ja nie/. Hodne je vidiet melancholicky pristup k svetu a su tu fascinujuce flashbacky, ktorymi sa rad necham unasat. Takze na rozdiel od podpriemerneho a pre mna aj spatneho Solarisu mi konecne Tarkovskij napravil filmarske chute : 100 % ()
Jediné, co mi vadí je, že některé záběry jsou až moc dlouhé, ale to už jsem si u Tarkovského zvykl. Dvouhodinové poetické smutné nostalgické putování Andreje Tarkovského o tom, co zažil na svém rodném místě a teď na to vzpomíná, jelikož se tam už nemůže vrátit, ačkoli stále doufá, že naděje je. V pomalých, ale neskutečně poetických záběrech a větách je nám "vyprávěn" vnitřní smutek nostalgie. Netrvá dlouho a vtáhne vás to, jak do své, tak i Tarkovského nostalgie. Natočené je to hodně, hodně artově, takže běžný divák z toho bude totálně v háji a nejspíš nepobere co a proč. Já to ale pobral. A upřímně, ten film funguje přesně jak má a lepší obrazové vyjádření nostalgie snad ani vytvořit nejde. Upřímně, tenhle film se mi zdá od Tarkovského nejlepší, ačkoli Solaris je silný, mystický a dobrý a Stalker taktéž, Nostalgie prostě funguje celou dobu stále stejně silně. A poslední záběr je záběrem století, fakt. Po druhém zhlédnutí nemůžu jinak, doznělo to ve mě ještě o něco víc, než když jsem to viděl prvně. I přes to, že se to občas táhne, tak se jedná o něco neskutečného, dokonalého, velkolepého, co vznikne jednou za uherský rok a zanechá v člověku tak hluboký dojem, že na něj nikdy nezapomene. Jeden z nejsilnějších filmů, co jsem kdy viděl. 5* ()
Společnost se musí vrátit k jednotě, nebýt tak roztříštěná. Stačí si všímat přírody a pochopíme, že život je prostý a že je třeba se vrátit tam, kde jsme už byli, tam, kde jste se vy vydali po špatné cestě. Je třeba se vrátit k hlavním základům života a neznečistit při tom vodu. Co je to za svět, když vám blázen musí říkat, že se máte stydět! ()
Přemítání nad mlžnými obrazy domova. ()
Kapky, kroky, toky, doteky. Utápí se knot, kape vosk. Dohořívá svíce něčí. Země se dál točí...Ok(n)o minulosti vestavěné do meditativní melancholie, poezie bloudění, zmrazená v defilé objevných objetí, odlehlých myšlenek stavitele. Enigma krajiny, tabu bytí, nádechy, výdechy, vzdechy. Přesahy vidění, zde i za obzorem. Celistvé útržky, jinotajné výjevy, bystřiny čiré, filozofické stoupání, dlouhá zastavení, surrealisticky abstraktních momentek zarámování. Vzdálen, vzdálen věrný odraz, nezapomenutelný obraz blízkého setkání. ()
Buď, anebo ()
Reklama