Réžia:
Alejandro González IñárrituKamera:
Emmanuel LubezkiHudba:
Antonio SanchezHrajú:
Michael Keaton, Emma Stone, Zach Galifianakis, Naomi Watts, Jeremy Shamos, Andrea Riseborough, Damian Young, Natalie Gold, Merritt Wever, Edward Norton (viac)VOD (6)
Obsahy(2)
Herec Riggan Thomson sa v minulosti preslávil úlohou vtáčieho super hrdinu Birdmana, túži však potom, aby bol uznávaný ako skutočný umelec. K tomu mu má dopomôcť jeho divadelný debut na Broadwayi, kde sa chce predstaviť ako režisér a zároveň herec, oživiť tak svoju upadajúcu kariéru a ukázať, že je viac ako len Birdman. Situácia sa však skomplikuje, keď sa jeden z hercov náhle zraní a je potrebné za neho rýchlo zohnať náhradu... (RTVS)
(viac)Recenzie (1 313)
Birdman Over Broadway. Těžký život v bublině touhy po uznání, úspěchu a naplnění uměleckých ambic na úkor ztráty soukromí, rodinného štěstí a často i příčetnosti. V bublině, kterou zespodu nadnášejí davy svými obdivnými vzdechy. Stejné davy, co ji mohou kdykoliv propíchnout špendlíkem zapomnění a začít nadnášet jinou. Vůbec bych se nedivil, kdyby Ptačí muž převzal rétoriku toho netopýřího a zašeptal směrem k vampýrskému světu filmu, potažmo divadla: „I made you, you made me first..“ Každý si v novém Iñárrituovi najde to, co uzná za vhodné. Od sžíravé černohumorné satiry, přes manýristickou vábničku ocenění až po existenciální drama. Pro mě to byl jeden z nejvtipnějších filmů o smrti, jak o té profesní, tak o té definitivní.. Jestli si Keaton 22. února nedokráčí na podium Dolby Theatre pro tu bezvýznamnou sošku, měl by přejet akademiky Batmobilem, pěkně jednoho po druhém. A pokud ji nedostane E.Lubezki za své zdánlivě on-line nasnímaní tohoto lidského teátru, měl by přes ně Michael i zacouvat.. P.S.: Vůbec nezávidím porotě určování vítěze v kategorii nejlepší film. Nedají to Birdmanovi, budou za pozérské hlupáky, dají to Birdmanovi, budou za ně také a ještě si na to sami dají štempl.. ()
Tradiční oscarový zvětralák. Skvěle zahraný, ale manýristický a ve výsledku - přinejmenším pro mě - dost banální. ()
[imdb: 7.9/10] | me: Výborná filmová jazda plná satiry, irónie a čierneho humoru. Vďaka trefnému obsadeniu a kvalitným výkonom zanechal tento film príjemné dojmy. Opäť niečo iné, opäť niečo, čo zaujme. Sixty is the new thirty, mother fucker. ()
Nejlepší Iñárritu s prostým, leč nesmírně působivým drum score, které do jisté míry nahrazuje absentující (viditelný) střih a plní funkci předělů. Kamera neúnavně kroužící v útrobách druhořadého divadla není vždy příjemná k sledování, ale ponor je o to intenzivnější. Nortonův divadelně-filmový výkon je opravdu strhující a působivý jako sexuální apetit jeho postavy před zaplněným hledištěm. Zkrátka film s velkým ptákem. [Kino] ()
|| Scenár: Alejandro González Iñárritu, Nicolás Giacobone, Armando Bo, Alexander Dinelaris | Hudba: Antonio Sanchez | Distribúcia: Fox Searchlight Pictures | Štúdio: Regency Enterprises, Worldview Entertainment | Rozpočet: 18 miliónov $ | Tržby: 95.2 milióna $ (15.3.15) | Ocenenia: Oscar: 4 výhry - Najlepší film, Réžia, Kamera, Scenár. 5 nominácií (hr Keaton, vr Norton, vr Stone, zvuk, zvukové efekty), Golden Globes: 4 (hr Keaton, scenár, réžia, film), 3 nominácie (vr Stone, vr Norton, hudba). BAFTA: 10 nom. AFI - film roka, AAFCA - top10... spolu: 166 výhier a 154 nominácií || Jeden z najrozporuplnejších filmov, aké som kedy videl. Ale v tom najlepšiom slova zmysle. Kúzlo Birdmana netkví len v technickej stránke filmu (podobných nestrihových filmov už bolo niekoľko), ale predovšetkým v schopnosti obsiahnuť toľko (premňa osobne) hlbokých témat behom dvoch hodín. Väčšinou, keď píše scenár viac ľudí, hrozí dielu rozkuskovanosť. Ale tu to drží po kope z každnej strany projektu. Dialógy i monológy sú napísané (hlavne tie mimo-javyskové) tak dobre, že si nepamätám na nič lepšie za posledných 5 rokov. Príbeh samotný má svoje muchy, napríklad je dosť ťažké sa prispôsobiť snovým scénam, keď je celý film tak neskutočne autenticko-realistický - ta priepasť medzi skutočnosťou a snením bola obrovská. Je ťažké povedať, či Birdman robí to všetko vedome, alebo je to len výsledok zlepenca rôznych postojov a ideí. Každopádne, je pre mňa tento Iñárritu-ho počin po obsahovej, hereckej, hudobnej a vlastne i technickej stránke výnimočný počin, ktorý si mám chuť dať do top10 aj napriek tomu, že nedosahuje kôli svôjmu koncu viac hviezd, než tých reálnych 5 tu na čsfd - tie ostatné v mojich top10 majú väčšinou viac. Uvidíme druhou projekciou. 102% | Atlas Praha, 20.1.2015 | Dokonalý subžáner, ktorý najviac docenia asi len ľudia, ktorý sa venujú umeniu alebo showbizu. Po roku opäť plnohodnotný zážitok, ktorý stimuluje plno témat, ktoré umelca trápia i potešia každý jeden deň - zo všetkých najviac pochyby a nádej. Keaton i Norton sú herecký Bohovia. Keby páni scenáristi netlačili na pílu v záveru, mohol to byť pre mňa film do top10. Výnimočným je i takto. 100% | Blu-Ray, THX, 1.2.2016 | ()
Birdman mi je témou veľmi blízky - potreba sebarealizácie zabudnutého superhrdinu, ktorý zapadol prachom, túžba oživiť svoju legendárnu kariéru, snaha zvyšku civilizácie dokázať, že je schopný upútať aj dielom s vysokou umeleckou hodnotou, tvorivá a existenčná kríza... - všetky tieto motívy sú navyše popretkávané brilantným čiernym humorom, perfektnými hereckými výkonmi, celkovým nadhľadom a najmä parádnou kamerou, ktorá vyvoláva ilúziu, že film nemá jediný strih! Všetko je úžasne načasované, groteskné a zároveň myšlienkovo podnetné a formálne strhujúce. Mojím oscarovým favoritom bol Grandhotel Budapešť, ale proti víťazstvu nekonvenčného, autorského Birdmana nemám žiadne výhrady... PS: Vzhľadom na emócie a dojmy, ktoré vo mne Birdman vyvoláva aj po niekoľkých dňoch, zvyšujem na 5* :) ()
Přechválené dílo režiséra, který opět žehrá na svou výslunní pozici. Čítankově pseudofilosofující a pseudopsychologizující středoškolská esej s rozklíženou osnovou. Byť je natočená nadprůměrnou, vtahující, dynamickou kamerou, podpořenou bdělým a vnímavým střihem (přičemž oboje chytře rozpracovává esenci divadla a divadelnosti), scénář zůstal jen rozešitý a postavy rozhašené, mělce vykreslené a pohříchu neživé a nevěrohodné. *** Nejde p(r)ominout, že slibný rozjezd, kdy na mdlou scénu vtrhne jako vítr Edward Norton a začne nemilosrdně, věcně a sakrasticky bořit trapné kulisy (jak divadelní hry, tak zpočátku i filmu samotného), aby je nahradil něčím životnějším, pravějším, nebezpečnějším, co snímku na chvíli propůjčí záblesk páteřní naděje, vezme brzy za své, protože i jeho postava se záhy rozpoltí, rozbředne a utone v protismyslných slovních výměnách - zplihne a s ním od druhé třetiny i celý film. A co je horší, ani nedostane šanci se během dalšího rozvíjení děje smysluplně rehabilitovat, nechat se divákem pochopit, protože po druhé třetině z filmu i z načrtnutých rozehraných vztahů neomluvitelně mizí: naposled ho vidíme se Sam v zákulisí, což si žádá minimálně doslovení, dohru, pointu (stejně jako jeho podivný ambivalentní vztah s Lesley a nakonec i spor o tvůrčí vládu nad hrou i realitou mezi ním a Rigganem samotným), ale ono to pak už nikdy v dalším průběhu děje nehraje žádnou roli, scénář to všechno lhostejně opustí. *** Stejně kašírované jako v jádru rozporné jsou i další postavy, Riggana stále milující, oddaná a chápavá ex-manželka; pubertální, tvrdohlavá, z léčebny propuštěná, ale přitom vnímavá, milující, chápavá a obětavě pracující Rigganova dcera; smířlivá a scénu chápavě vyklízející Rigganova milenka; a priori nesmiřitelná a nakonec chápavostí překypující drsná Rigganova kritička s předem hotovým názorem, která se navzdory předchozím postojům a výrokům (jaké by ji v reálu ani náhodou neudržely na čelním místě arbiterky vkusu NY divadelní scény, kdyby opravdu psala tak, jak se ve filmu cituje) slituje a kdovíproč na premiéru přijde, a tam pak chápavě nahlédne, že se mýlila, a místo té slibované nejhorší kritiky na světě napíše tu nejlepší atd. *** Trochu moc špatně podloženého sladkobolu a nepochopitelné chápavosti všech rozháraných postav na jeden příběh. Dobrá kamera a občasné vtipné jednotlivosti (např. hravá linie meditací, levitací a ne-zvládání vnitřního vzteku je ok, méně už logická rozpornost toho nabádajícího a často až hloupě poštívajícího vnitřního hlasu, který má stárnoucímu zakomplexovanému Rigganovi dopomoci k duševnímu klidu, harmonickému zcelení (prý) rozklížené rodiny a k (prý) zasloužené slávě na divadelních prknech, haleluja) nezachrání fakt, že film nedrží pohromadě ani logickým vyplýváním, ani jako ohraničený příběh - roztroušené linie, rozpadlost charakterů, volné, nedopovězené konce (nejen ty kolem Nortona-herce Mikea Shinera, zvažte třeba celou linii se soudním sporem, která tam občas probleskne, a pak se bez dalšího vytratí, atd.), přílišná schematičnost rozporných postav a jejich nevěrohodně nastíněných minulostí (nejen Sam, manželka, Shiner... ale třeba i milenka: až fanaticky touží po dítěti, pak na to s lehkým srdcem rezignuje, a vzápětí zjišťuje, že je možná lesbička, a pak si jí film přestane všímat úplně - není to tam všechno trochu moc natěsno a narychlo napěchované a trochu málo propojené, než aby mohly vznikat skutečně hluboce výsměšné či dramatické situace místo patetických?) a plánovitost na vodě postavených tezí, které spíše překážejí na klopotné cestě do předem vytyčeného finále, z toho nepříjemně trčí do všech stran jako trny z kaktusu, vydávaného za mírovou kytici šeříku. *** Kdo se z tohohle filmu neposadil na zadek, tomu doporučuju spravit si chuť Polanského Venuší v kožichu nebo (jak případně radí Matty) Cassavetesovým snímkem Opening Night, dvěma majstrštyky na téma komplikovaného, ale nanejvýš logického a vzrušujícího milostného trojúhelníku mezi filmem, divadlem a realitou. *** Birdman je naopak mělká šaráda pro lidi, kteří nemají čas vnímat logiku, posuzovat koherenci a vyznávat nezbytné vyplývání, stačí jim porozumět vytyčeným tezím a užijí si k nim obrazový doprovod, aniž by se důsledně zabývali jeho nekompatibilitou. *** Iñárritu má naprosto strmě sestupnou tvůrčí křivku - Amores perros byl jeho první, a naprosto nejlepší, velice originální film, který má své místo na nebeské filmové nástěnce. 21 gramů si ještě udrželo svrchovanost, byť se nedalo zapřít, že těží z poetiky a skladby prvního snímku. Bábel už byl striktně sladkobolný, mechanicky poskládaný a tematicky poplatný snímek, který šel na ruku poptávce doby o třetím světě a Biutiful jsem podle náznaků radši intuitivně úplně přeskočila - Birdman, který ve mně vyvoval podle kritických reakcí novou naději, že Iñárritu snad přece jen zmobilizoval svou někdejší vnitřní soustředěnost a originální vnímavost pro skladebnou kompozici světa a jeho absurditu, situační vtipnost, krutost a syrovou krásu, mě znovu zklamal na celé čáře. Iñárritu je už od Bábelu velice přeceňovaný produktér mainstreamové, komerční, dramaticky se tvářící zábavy, který se veze na vlně vlastní popularity, a jsou mu odpouštěny i ty nejhorší prohřešky vůči skutečnému filmovému umění. *** A snímkem Birdman o tohle - pro něj jistě velice osobní a aktuální - téma přechodu mezi popularitou, komercí a pravým tvůrčím nápřahem sice zavadil, ale i když svoji postavu režiséra a herce nechal pohrdnout životem celebrity a dobýt si (přes všechna úskalí snímku) umělecké uznání, on sám v mých očích svým vychtěným, zflikovaným, rádoby uměleckým filmem takové rehabilitace rozhodně nedosáhl. *** Pozorný a pozoru hodný komentář: Matty, příjemně věcný pak: Maddy. () (menej) (viac)
Neuvěřitelně pohlcující "bez-střihová" forma a meditace nad integritou osobnosti a herectvím fungují na 100%. Pokud nepočítám reklamu na BMW jde o můj první střet s Iñárrituem a totálně mě smetl. I po humorné rovině (přítelkyně se smála, já se smál a zbylých 5 návštěvníků sálu se smálo taky) a bicí orchestrálkou narvanou emocemi. Zahryzávání kritiky, satira na divadlo, film i komiksové bláboly je míchaná s poctou všem právě zmíněným věcem. Obrovský návrat Keatona i Nortona a i Galifianakis umí hrát. Parádní podívaná narvaná drobnostmi, které nutí k dalšímu shlédnutí. ()
Tak si to shrňme. V roce 2014 MCU jelo už 6. rokem, DCEU se přidalo 2. rokem, čtení komiksů bylo v plném proudu mezi mainstreamem i mezi akademiky. Logicky tedy přišel artový projekt, který z této situace vytěžil maximum. Alejandro González Iñárritu sáhl po hře Raymonda Carvera What We Talk About When We Talk About Love (1981), na jejímž půdorysu vystavěl broadwayské backstage drama. A to nikoli drama ledajaké, ale okořeněné krizí středního věku a superhrdinským subžánrem. A protože hlavní roli dostal Michael Keaton alias Batman 89, nelze než zatleskat. Někdo by mohl namítnout, že jde zde forma až sebestředná - a ona je. Jednotlivé dlouhé záběry snímané ruční kamerou jsou nazkoušené jako samostatné malé divadelní inscenace, hudbu obstarává prakticky výhradně improvizující bubeník. Ale tak už to v umění chodí, že se předhání forma i obsah. A tady si to naštěstí všechno sedlo v jeden pohlcující celek nevšedního tempa. ()
Každoročně se musí najít nějaký divnofilm s oscarovými ambicemi...letos je jím Birdman, později dokonce korunován. V první řadě zaujme samozřejmě střih, který je umně zamaskován a výborně tak dotváří dojem jediného záběru, i když mezi jednotlivými "prostřihy" je třeba několik hodin. Nesmírně však tento neokoukaný způsob vyprávění oceňuji (zírali jsme na podobný záběr ve filmech jako Snake Eyes nebo Children of Men, nyní má celý film a je to paráda). Druhou velkou předností je obsazení, kterému samozřejmě kralují Michael Keaton jako ex-Batman (pardon ex-Birdman) a Edward Norton jakožto mistři divadelního parketu, ovšem neztratí se ani "opět-blondýna" Emma Stone, v jejichž obřích kukadlech se jinak ztrácím pravidelně a věřím jí každou větu. Překvapil i jinak pouze obtloustlý komik s vražedným příjmením Zach Galifanakis, kterého jsem v podobně normální herecké poloze viděl vůbec poprvé. Málokdy v komentáři vyjmenovávám celé obsazení, ale cítím, že u tohoto filmu je to vhodné, protože stojí a padá na hereckých výkonech a samozřejmě příběhu, pojednávajícím o jednom vyšeptalém herci a který je správně psycho, ale jinak je vlastně celkem o ničem. Necítil jsem totiž nějakou blaženost z příběhu samotného, ale spíše z té formy, jakou je podán (na což pravděpodobně sází i předloha). Jednou za čas by divák měl zkusit něco podobného shlédnout, možná se mu nebude líbit právě Birdman, ale podobné filmy a náměty jsou třeba, abychom naplno nepropadli oněm proradným bezduchým blockbusterům, viď Riggane Thomsone :)...70% ()
Prapodivný experiment a směska všeho možného s těžko překonatelným kamerovým démonem Lubezkim, jehož exhibice je zábavnější a zajímavější, než satirický příběh ala Woody Allen, kterému však chybí špetka nadhledu a odlehečení. Celé je to příliš divadelní, dlouhé, dusné s alegorickými přesahy, které mnohdy nejsou ani příliš čitelné a pekelně rozostřují jádro děje. Má to vedle kamery své klady (téměř všichni herci), ale těžko řici od kdy se dávají Oscary za něco nového, namísto něčeho opravdu dobrého. ()
Režisérská dokonalost a snímek, o němž se bude nejen díky mnohoznačnému konci mluvit déle, než oscarovou sezónu. Hollywood potřebuje více Edwarda Nortona! ()
Něco takového tady ještě nebylo - myšlenka, která mi v kině vytanula na mysli asi po 15 minutách a změnila se v jistotu dlouho před závěrečnými titulky. Film takhle nadupaný intertextuálními odkazy, aluzemi, metakomentáři o filmovém a divadelním průmyslu, hereckém umění, popkultuře; který je zároveň děsně vtipný a děsivě smutný; a který je natočený zcela dechberoucím, novátorským způsobem... patří neoddiskutovatelně k nejsvěžejším dílům nového století. Každopádně ho musím vidět znova, než vyplodím něco konkrétnějšího. ()
Honba za úspěchem a krocení nezkrotitelného ega a hvězdných vrtochů v plné nahotě. Mexičan Alejandro González Iñárritu hýčkaný za formu svých předešlých látek nenatočil film špatný nebo průměrný, to v žádném případě. Jen tentokrát přišel s kusem, ke kterému jsem si hledal cestu zatraceně obtížně. Způsob podání je famózní, síla celku diskutabilní. Dechberoucí kamera v permanentním pohybu Emmanuela Lubezkiho je skvostná, prolétáme zákulisím divadla a jeho blízkém okolí, prostřihy přes tmu jsou velmi decentní, takže výsledek působí jako na jeden zátah. Ale může to mít i druhou stránku – totiž že je vyčerpávající. Humor na mě nepůsobil, emoce také ne, katarzi jsem necítil. Možná za to může až moc atrakcí naráz. To, jak lehce se proměňují scény, ale přitáhne. Tohle není jen velký návrat Michaela Keatona, to samé prožívá i mnohými lehce zapomenutý Edward Norton, který v druhé polovině devadesátých let vytasil několik trumfů, aby si následně vybíral jen nesmírně průměrné látky. Nicméně ke Keatonovi a Oscarům: viděl jsem letos lepší herecké výkony, Emmu Stone naopak v dané kategorii řadím mezi favoritky, své roli vládne. Tenhle film se dá milovat i nenávidět, to mi věřte. Pocitově ale prostě musím dát za tři. S davem nepůjdu (tolikrát plná palba?), to se mi příčí. Třeba si někdy dáme druhou šanci!! ()
Zhlédnuto v kině. Po dlouhé době se mi stalo, že mě ČSFD hodně překvapila, protože po zhlédnutí tohoto filmu jsem předpokládal, že zde bude mít hodnocení kolem 80 %, ne 68 %, ale co už, i to se stane… Birdman je film, který ví, co chce říct a vzhledem k tomu, jak minimalisticky je natočen (vynikající kamera a technika střihu, skvělý soundtrack, kde slyšíte prakticky jen bubny, všichni herci hrají spíše pro divadlo než film, jsou zde narážky na filmy/herce, kteří jsou momentálně v móde díky snímkům od Marvelu) mu to vychází a místy se tak jedná o docela kousavou kritiku toho, co tvoříme za umění a co chceme tvořit, k čemu aspirujeme. Líbilo se mi, jak nám film ukazuje oba extrémy a přitom to nepůsobí lacině. Konec tohoto filmu to krásně podtrhuje, přeci jen, je to jenom na nás SPOILER!!! jestli vzlétneme, nebo ne… KONEC SPOILERU! U mě rozhodně za 100 % s tím, že se opravdu těším, až si tento film zopakuji znovu. Rozhodně patří k TOP 3 roku 2014. ()
Herectví je těžká řehole, o čemž nás přesvědčí třeba tento film. Pokud však umělec pobral tolik talentu co Michael Keaton - je se na co dívat. Nechci posuzovat, zda měl dostat Oscara či ne, ale to co tady představitel hlavní role předvádí je naprosto mimořádný, vynikající výkon. Už dlouho jsem tolik neprožíval s titulním hrdinou nějakého filmu jeho radosti i trápení a nebyl tolik vtažen do děje. Vynikající, originálně natočený snímek, zde na databázi silně podhodnocený. A já budu asi artový ufon, protože mně se Birdman moc líbil. ()
Tak nám opäť raz dostal "vázu" s tulipánmi snímok, na hrane s priemerom hraničiaci. Nie, že by neobsahoval pasáže, ktoré potešili, zabavili, no toto je proste tucet z milióna zemiakov vo vreci jeho "nepodobným", ktorý síce spracovaním či originalitou myšlienky potešil, no rozhodne v závode na 50 metrov cez prekážky - NEVYHRAL. ()
Nortona prosim jako noveho Constantina. Dik ()
Prkna, co znamenají let. ()
Mučen vírou, touhou, vinou, rozerván až po pytel, vytřeštěně světem bloumá, pan herec, pan pábitel. No co už. I nájemné držky jsou lidé, nemyslete si. Jako národ jsme je schopni prosazovat do zákonodárného sboru, neboť předstírat um čehokoliv, to oni zase umí, zatímco já bych je osobně poslal na nějaký čas do michellinky tahat pneumatiky, hajzly intelektuálský, to však neznamená, že nemám pochopení. Kindráti v Africe zkouší moc neplakat, když splachují požité zrnko rýže pískem, nebo se nad nimi rytmicky pohupuje nějaký bokoharamčuk, umělec zase trne při představě zneuznání. Kdo asi trpí více, že? Těžko soudit. Vynikající herecký výron pana Keatona, vlastně celé toto samožerské selfíčko, stojí za vidění. ()
Reklama