Réžia:
Benoît JacquotKamera:
Julien HirschHudba:
Bruno CoulaisHrajú:
Benoît Poelvoorde, Charlotte Gainsbourg, Chiara Mastroianni, Catherine Deneuve, André Marcon, Patrick Mille, Cédric Vieira, Thomas Doret, Francis Leplay (viac)VOD (2)
Obsahy(1)
Za osudovým setkáním Marca se Sylvií stojí jednoduchá věc – zmeškaný vlak. Prozářená noc francouzského provinčního městečka pak vybízí k příjemné procházce a nezávazné konverzaci dvou dosud cizích lidí. Bylo by však škoda nevyužít této až neuvěřitelné harmonie, která mezi oběma panuje. Ideálním místem na další rendez-vous je pak Paříž. Zamilovaného Marca však zradí jeho vlastní srdce a vinou nenadálého infarktu schůzku nestihne. Bez kontaktu a iniciálů těžko najde ženu svých snů. Ve svém pátrání po osudové ženě Marc potkává jinou: Sophii. Netuší, že Sophie je Sylviinou sestrou, a tak se znovu setkávají. Jejich jedinečná harmonie stále přetrvává... ale je již příliš pozdě... (Film Europe)
(viac)Recenzie (43)
Milostný trojuholník ako nikdy predtým. Zamotávanie sa do pavučiny citov a vášní, a gradovanie odhalovania skrývaných tajomstiev tak hlboké, že hudobne vyjadriteľné iba zlovestnou, až hororovou hudbou. Pri zachovaní absolútnej civilnosti, uveriteľnosti a presnej psychologickej drobnokresby každého pohľadu, gesta, tónu hlasu. A už tak famózna réžia do toho ešte s prehľadom vnáša jemný háv absurdnosti. Masterpiece, evidentne nedoceniteľný každým. ()
Nevím, zda nejsem škodolibější divák, než jakého film předpokládá, ale namísto dojímání jsem se bavil tím, s jak přehnanou důsledností jsou utahovány šrouby melodramatického vyprávění. Stejně poučeně nakládal s konvencemi žánru Truffaut, rovněž s oblibou využívající komentář nezaujatého vypravěče. Na prvního muže francouzské nové vlny jsem si ovšem vzpomněl také v souvislosti s jeho rozhovorem s Hitchcockem. Buď můžete diváka šokovat tím, že znenadání necháte explodovat bombu ukrytou pod stolem, nebo bombu ukážete s předstihem a diváka budete několik minut držet v napětí, kdy dojde k explozi. Ve třech srdcích je takovou bombou, na jejíž výbuch nejen díky hororovému ladění některých scén téměř po celý film čekáme, srdce hlavního hrdiny. Film přitom funguje jako černohumorný thriller, aniž by pohrdal postavami a kazil zážitek těm divákům, kteří se (doslova) neskutečné ironii osudu nechtějí smát, ale plakat nad ní. Zvláštní hybrid. Ukazuje však jednu z možných cest, po nichž se dnes melodrama, nemá-li být vysmíváno pro svou staromódnost, může vydat. 75% ()
Naprosto vymazlená filmová delikatesa. Příběh vyprávěný s citem filmařským o citech lidských. Hoď mně jehlu do přeplněnýho seníku a najdu jí spíš než chybu v tomhle filmovým diamantu. Řeklo by se, jak musí být těžký vyprávět o lidských citech, o lásce, o shodě okolností, tak aby tomu divák uvěřil, aby to působilo lehce a přirozeně, ale stačí být bohem nadaný umělec a jde všechno. Filmařská lahůdka se současně stala i lahůdkou hereckou, dámy jsou výborný, ale Benoit si tady svým herectvím vypsal žádanku na Cesara. ()
Chvílemi jsem měla pocit, proč dělají z komára až takového velblouda, ale proč ne. Život někdy přináší různá překvapení, tak proč ne i takové, které jsem mohla sledovat. Charlotte hrála tak jako vždy bezchybně a já si musela jen zvykat na Benoîta Poelvoorda, protože ho znám spíš z komediálních rolí. Tady hrál vyděšeného, infarktózního člověka, který nevěděl co dělat sám se sebou, natož pak s nastalou situací. Jediný problém jsem měla s hudbou, která byla přímo hororová a já jsem se s tím zpočátku velmi těžko ztotožňovala, ale vzhledem k občasnému, hororovemu jednání Marca to mělo asi svůj význam. Zajímavý komentář má uživatel Traffic. ()
Tři srdce jsou regulérní melodrama a zároveň melodrama v uvozovkách, což je poměrně riskantní manévr, ale protřelému Jacquotovi to tady vychází. Funguje to v praxi tak, že přepjatost až afektovanost typická pro tenhle žánr je tady místy nepřirozeně zesilovaná, občas lehce ironicky komentovaná a zároveň s vážnou tváří naplňovaná. Vodítko můžou představovat už úvodní zlověstně znějící smyčce, které podkreslují relativně banální situaci (hrdina nestihne vlak) a předznamenávají budoucí nevyhnutelnou tragédii. Především Poelvoorde jako herec v sobě obě polohy dost přesně ztělesňuje - jednak se dá jeho Marc číst jako pohnutá figura vystresovaného úředníka a stejně tak jako poněkud směšně působící milenec, který nepochopitelným způsobem uhrane obě dvě sestry. Jacquot k tomu ještě přidává přehnaně dramatická přerámování kamery nebo suše glosujícího vypravěče, který závažným hlasem sděluje zcela banální informace (komu při scéně se západem slunce definitivně nedojde, že to má být legrace, tak už nevím). Tohle balancování na hraně mezi oběma polohami - lehce parodickou a naprosto seriózní - se filmu daří ustát, takže pokud jej začnete včas sledovat touhle optikou, bavíte se všemi těmi sebeshazovačnými momenty a zároveň jste schopní to prožívat jako romanci. Navíc je to kromě toho chytrý, nenápadně podaný komentář k dnešní kultuře zdravého životního stylu, kterou dává Jacquot do kontrastu s onou francouzskou "amour fou" - šílenou láskou, kterou byste nemohli prožívat, pokud byste nekouřili, pravidelně běhali a jedli saláty k obědu a suchary k večeři. ()
Navzdory tomu, že si s francouzskými filmy a jejich mentalitou obecně příliš nerozumím a zdaleka nesouzním se vším, co láká na klasické atributy země galského kohouta (naposledy jsem ocenila jen Co kdybychom žili společně?), Tři srdce považuji za velmi zdařilá. Absolutní melodrama s velmi uvěřitelnými emocemi, to je počin, jaký se příliš nenosí. Ale i takové jsou klikaté cesty krajiny srdeční. ()
Pro mě příliš srdceryvné a nevěrohodné. Ráda bych věřila, že je možné potkat někoho, s kým budu chtít hned po prvním, byť krátkém, setkání strávit celý život a kvůli němu přetrhat všechny dosavadní svazky. Ale mě se to nestalo a jen těžko si to dokážu představit. A na tak velké náhody, jako jsou ve scénáři, prostě nevěřím. ()
Oceňujem precíznu prácu scenáristu, režiséra a hercov, ktorí svoje dielo vystavali a zahrali detailne nesmierne presne. Výrazy tvárí, rôzne gestá, pohyby alebo veľavravné strohé vety, presne je všetko tak ako má a rozumiem prečo Tri srdcia môžu znamenať pre milovníkov podobných milostných drám jeden z vrcholov žánru. Osobne sa ale ťažko dostávam cez to, že takmer päťdesiatnik tak ľahko a naivne podlieha emóciám a to aj po dlhých rokoch a ako až tak osudovo môže jedna noc zmeniť život vyzretého muža. Že príbeh vychádza z veľmi málo pravdepodobnej náhody považujem skôr za cynický scenáristický ťah, než za dramaturgickú barličku. Určite nejde o priemerný film, ako by hodnotenie mohlo naznačovať. 70% ()
Film ako celok ma síce úplne nepoložil na kolená, ale jednu (takmer záverečnú scénu s telefonátom) by som označila doslova za dokonalú. Milujem, keď vo filme nastane úplné ticho v tom správnom okamihu, pretože to vyvolá dokonalé ticho v kine, ktoré je veľmi vzácne. Zažiť podobnú situáciu by som rozhodne nechcela. Skĺbiť dve srdcia do jedného dáva často krát poriadne zabrať, nie to ešte tri :) Výkony oboch sestier a skvelej Catherine Deneuve, ktorá ako správna matka vytušila, že je niečo vo vzduchu, boli perfektné. Celkom som však nepochopila, a asi nie som jediná, čím obe sestry Marco tak strašne priťahoval. Škoda, dotiahnuť tento detail a bolo by to ešte lepšie. ()
Jeden zvláštny no súčasne pre mňa veľmi silný a nádherný film, ktorý mal viac do seba, než som si myslel, že bude mať. A sú momenty, kedy človek skutočne súcití s našimi troma hlavnými hrdinami, lebo je to všetko komplikovaná situácia, za ktorú nemôže ani jeden z nich. Ale ocitli sa v tom a nejako sa z nej musia dostať. Herci sú veľmi sympatickí a rovnako vnímam aj postavy, ktoré hrajú. Je cítiť, že film nie je americký a emócie z neho idú akosi prirodzene. Najviac sa mi asi páčil koniec, ktorý sktuočne ukazuje, že nič z toho čo sme videli sa udiať nemohlo a je to všetko len veľmi hlúpa a smutná situácia. Vidieť v kine stálo za to, rád som tomu venoval svoj čas a doporučujem. ()
Příklad filmu, který je podle ustavených konvencí tak špatný, až je dobrý a velmi zábavný, což ale v případě tohoto filmu nutně nemusí být negativum (a ani nesejde na tom, zda se v případě všech "objektivně" neukočírovaných složek filmu jednalo o záměr režiséra či nikoli). Doslova a do písmene infarktově, až absurdně vyhrocená romance s úžasně přehrávajícím Poelvoordem neustále na hranici kolapsu, zlověstnou thriillerovou hudbou a zcela nečekaně se zjevivším, osudově glosujícím voiceoverem jak z Truffautova Julese a Jima. Je docela překvapující, že ještě dnes něco tak podivného projde zkrze všechna síta, dokonce až do benátské soutěže. Ale je to jenom dobře. ()
Zas jednou jsem se nechal nachytat hodnocením. Tohle normální romantická komedie, akorát v dramatickém hávu a s nijak šťastným koncem, častokrát jsem vzpomněl nejdřív na Before Sunset, potom na Serendipity, jenže tam se na ty náhody hrálo od začátku schválně, ale tady to někdo myslel vážně. Hlavní herec vypadá jak z Ordinace v růžové zahradě (ostatně i ten product placement by tomu odpovídal) a nějakou chemii s oběma ženami mu nevěřím ani náhodou a v reálu by takový týpek sotva oslovil tak atraktivní ženské. Prostě mi to přijde vycucané z prstu a vlastně o ničem, protože to nakonec není ani romantika, ani drama. ()
Pěkný francouzský film o síle osudu, jak dokáže zamíchat city dospělých lidí. Takhle to umí natočit jen Francouzi, přestože se domnívám, že umějí také ještě víc přitlačit na pilu a vyždímat ještě více emocí. Tři srdce jsou možná příliš jednoduché a přímočaré, ale pořád pěkné. Kongeniální je scéna, kdy Marc se Sylvií u stolu hrají pouze očima. ()
Mohla z toho byt zaujimava vztahova drama o milostnom trojuholniku, ale je to natocene skoro ako thriller v ktorom postavy prenasaju minimum dialogov a vsetky emocie postav su podane vdaka rôznym pohladom do blba, co ma dost sralo. Ale musim pochvalit aspon Poelvoordeho za to, ze predviedol kvalitny vykon a ukazal, ze sa nestrati ani vo vaznej polohe. Film bol bohuzial pre mna neznesitelne nudny. Niekomu inemu mozno sadne viac. 4/10. ()
Scenár skvelý, no dejovo dosť chabé, a čo sa týka dialógovej stránky filmu, tak v tomto ponímaní dosť sklamanie. To nahnevá, keď taký dobrý scenár dopadne takto... A pritom to malo nábeh na kvalitnú drámu s motívom pozoruhodného milostného trojuholníku. Najviac ľúto mi bolo prirodzene Sophie, ktorá bola v tom celom úplne nevinne. Po očakávanom zlome v deji sa na moje prekvapenie situácia vôbec nevyostrila - a vyzeralo to, že zvíťazila ľahostajnosť, ale potom ... ()
Melodrama je pro mě vždy výzvou, chce se po mně, abych alespoň na moment uvěřila něčemu, čemu ve skutečnosti nevěřím. Tentokrát bylo dost těžké sledovat, jak se dvě zajímavé ženy přetahují o nudného chlapíka bez špetky charismatu, a jak se dospělí lidé chovají jako nezralí puberťáci. Hráli to hezky, ale prostě mě nepřesvědčili. ()
IDEALNE NEčíTAť POPIS FILMU. PROSTE SI TO TREBA POZRIEť. Krásne to ladí. Vzťah, príbeh priam napísaný čistotou a zložitosťou vlastným len CITOM LUDSKýM. Nič čierno-biele, bez snahy moralizovať. Niečo, kde netreba slová, aby ste vyjadrili tie situácie. Pretože slová sú málo. Osudovosť, z ktorej sa ťažko vymaniť... Skvelý herci, scenár a priestor na záver, kde máte možnosť... ()
Nulové napětí a především neztotožnitelné umělé postavy. Škoda takových dobrých herců pro tak slabý film. Zbytečně strávený čas. ()
jednoduchý scénář :láska pro tři zase jinak .Ale pravdivý v tom jak náhoda dokáže změnit život .V tomto případě domluvená schůzka v Tuilerisských zahradách a scéna v kanceláři se dvěma Číňany a hodiny na zdi na kterých neúprosně ubíhal čas....Nevím, nakolik byla ze své role nadšená Deneuve, která měla předepsáno skoro celý čas trávit za stolem a pojídat a popíjet a sedět v křesle a pokuřovat.Typická francouzská vztahovka pro ženy,řekla bych, na kterou se dalo dívat.Za povšimnutí stojí,že Chiara Mastroianni v roli Sophie sestry Sylvie je v civilu dcera slavného M.Mastroianniho a C .Deneuve která byla i v tomto filmu její matkou. ()
Jacquot se zhostil už tolikrát ohraného milostného trojúhelníku takovým způsobem, že ho to činí opět zajímavým. Skvělé výkony ústřední trojice (zejména Gainsbourg, která opět exceluje v roli ženy zklamané životem) nás provázejí svižným příběhem odehrávajícím se zejména v maloměstském prostředí sladké Francie. Našel bych sice pár výtek k rozporuplnému konci, ale do té doby se jednalo o melodramatický koncert. 80% (viděno na FFF ve Světozoru). ()
Reklama