Obsahy(1)
Řeka Inguri tvoří hranici mezi Gruzií a odtrženou republikou Abcházie. Napětí mezi dvěma státy se od války v letech 1992-93 příliš nezmenšilo. Každé jaro přináší řeka úrodnou půdu z Kavkazu dolů na planiny Abcházie a severozápadní Gruzie. Vytváří malé ostrovy, útržky země nikoho. Ostrovy jsou rájem pro divoká zvířata a někdy také pro lidi... Náš příběh začíná, když na jeden z ostrovů přichází starý abcházský farmář. Stařec si postaví chatrč, ve které žije se svou mladičkou vnučkou. Zryje zemi a společně sázejí kukuřici. Tak jako zraje kukuřice, dozrává i mladá dívka v ženu a blíží se neodvratná konfrontace s koloběhem života, který nelze zastavit. (Artcam Films)
(viac)Recenzie (100)
[IFF 2014] Prchavý lyricizmus, ktorého kúzlo sa s príchodom slov vytráca a zostáva len pocit síce dobrého, ale už videného. Viac viz. festivalový denník. UPDATE: Pôvodne som už nemal v pláne, vzhľadom na zhrnutie vo festivalovom denníku, hodnotenie meniť, ale nebudem sa držať späť. Ovašviliho podobenstvo zo mňa vyprchalo takmer okamžite po projekcii a spätne sa domnievam, že bolo len zbytočne naťahovanou a rozvláčnou stratou času. Neprináša totiž nič iné a vlastne ani zaujímavé, len povrchnú prvoplánovú symboliku a pekné, no bezcenné obrazy. 45% ()
Obrazová "back-to-basics" relaxácia, tematicky tak trochu blízka Mallickovej Tenkej červenej čiare. Vojnové územie, malý ostrov na jazere a na ňom životom v tvári zvráskavený dedo a nevinná dospievajúca vnučka. Stavanie drevenej chatrče, sadenie kukurice, lovenie rýb. Minimum hudby a takmer žiadne dialógy. Iba občasná búrka, preplávajúci čln s vojakmi či nědaleká streľba v lesoch kontrastne narušujú ukľudňujúcu poetiku filmu. Širokouhlo vynaliezavo, napriek priestorovo malému dejisku nikdy nenudiac nasnímané. Dávno ma tak nebavil film, v ktorom sa tak málo dialo. Bravo. ()
Křišťálový glóbus ()
Když jsem se na KVIFF bavil s klukama z 3Kino o filmech, jedním z filmů, který nebetyčně chválili byl i Kukuřičný ostrov a nutno říct, že se opět ukázala podobná filmová vlna, protože tohle obrazové mistrovství Georgije Ovašviliho mě naprosto rozsekalo. Schopnost vyprávět příběh obrazem a dokonce mu dát závěrečnou i emotivní katarzi bez jediný věty, to je absolutní majstrštyk. Člověk se sice skoro nic nedoví o postavách, které sleduje, v duchu otázek proč a jak, ale podstatu filmu jsem vnímal v absolutním sblížení s přírodou a kusem půdy na které žiji a to jak v dobrém, tak v krutém. ()
Vůbec se nedivím, že tento film na festivale v Karlových Varech vyhrál Křišťálový glóbus. Ono se v něm totiž moc nemluví, ale příběhově se toho v něm děje tak strašně moc. Vzorový je výběr lokace Kukuřičného ostrova, na kterém se vlastně odehrává celých 100 minut. Dlouho jsem se nesetkal s tak krásnou kamerou. Ten ostrov mi vůbec nebyl jedno a přitom to byla bezvýznamná půda, která se náhle objevila uprostřed řeky na hranici dvou států, které někdo nemusí považovat za státy a už vůbec ne za hranici. Poetika obrovská, zážitek jedinečný. Jen škoda, že jsem si plno věcí musel domýšlet. Chvíli mi trvalo, než jsem pochopil, co se starýmu točilo v hlavě, než jsem pochopil, proč to všechno dělal. Filmově ale bezchybné. ()
Folklorní balada o boji s živly, soužití s přírodou a probouzení dívčího těla. Konzervativní režijní styl, vláčně lyrické záběrování, typově výrazně vybrané hlavní role a působivá výprava. V podstatě jediné, co tomu lze vytknout, je návodná hudba a jistá forma koženosti, která jde jistě ruku v ruce s žánrem, ale zároveň se dá uchopit podstatně elegantněji (viz třeba podobně laděný Med Semiha Kaplanoglua). [65%] ()
Úcta k půdě, propojení se zemí a respekt k přírodě v místech a v čase, kde slova jsou (téměř) zbytečná. Nádherný baladický film, který plyne stejně pomalu a stejně fatálně jako sama řeka... ()
Vraveli mi, že je to trochu ako tento najlepší film na svete. A istá, hoci malá, podobnosť tam naozaj je, či už čo sa týka vysokého počtu nemých scén, sily prírody, od zvyšku sveta izolovanej stavby, nízkeho počtu postáv a istej poetiky. Napriek tomu Kukuričný ostrov na Ki-duk Kimov geniálny film nemá. Ani náhodou. A postavy ma nebavili. ()
50% Děd a jeho afektovaná hipster vnučka /krkolomná Mariam Buturishvili/ v roztříštěném snímku, který si neumí vybrat, jestli chce být němou lyrickou oslavou farmářství v těžkých časech anebo introvertním psychologickým dramatem a nakonec není ničím. Příběhové linky /sexualita hlavní představitelky, pasáž se zraněným vojákem/ nejsou vůbec dotažené, když už ten minimalismus rozčísne nějaký rozhovor, jedná se spíše o banalní dialog, kdy se děd zeptá vnučky, jestli ještě stále studuje, ačkoliv je jejím jediným opatrovníkem a měl by to nejspíš vědět. Lyrickou linku pak zase narušuje poněkud dramatická hudba, která nevhodně dokresluje momenty, kdy se nic neděje. Chemie mezi dědem a vnučkou nulová. Těžko věřit tomu, že se na psaní CORN ISLAND podíleli rovnou tři lidi! Kdyby dědek nekoukal půlku filmu na píšťalku, co vyhrabal v zemi a sklidil kukuřici o den dřív, zdaleka by ho to tolik nezaplavilo. Pokud chcete vidět film, který podobným způsobem znázorňuje farmářskou řeholi, je minimalistcký, lyrický a němý, protože realita života postav jim snad ani nenabízí možnosti dialogu, podívejte se na HADAKA NO SHIMA z roku 1960. ()
Jaro, léto podzim, zima a jaro mínus podzim mínus zima mínus Kim plus starý rolník plus pihovatá sexy vidlačka v gumákách. Takový ten film, který si moc příjemně a pomalu plyne a při jehož sledování si klidně můžete uvařit oběd, protože víte, že o nic nepřijdete. ()
Vynikající snímek, kde symbolika nahrazuje zbytečné dialogy. ()
Inštruktážne video pestovania kukurice určené prvoplánovo pre medzinárodné festivaly. Nevyberavým spôsobom skúša divákovu trpezlivosť. Žabo-myšie vojny a separatistické snahy regiónu sa odohrávajú na pozadí a človek im ani nemusí rozumieť. Mne na túto tému vcelku sadla kniha "Planéta Kaukaz". Absencia komunikácie medzi dedkom a vnučkou pôsobí bohužiaľ dosť umelo a strojene. Preto sa podvedome začali vynárať otázky typu: koľko stovák kg kukurice sa dá vypestovať z takej plochy? Pokryl by zisk z tohto obchodu vôbec vynaložené náklady? ()
Velice odpočinkové a relaxační kim-ki-dukovské pokoukání. kde se nemluví, ale maká. ()
Každé jaro řeka Inguri přináší kameny a úrodnou půdu ze svahů Kavkazu. Nese je k Černému moři a vytváří ve svém korytě malé ostrůvky. Tyto ostrůvky jsou požehnáním pro všechny místní rolníky, kteří se na nich usadí a obdělávají nanesenou úrodnou půdu. V průběhu léta tam mohou vypěstovat dostatek kukuřice aby uživili svoje rodiny v době dlouhé a chladné zimy. Samozřejmě pouze tehdy pokud jim to příroda dovolí. Děda, vnučka, ostrov, voda která ho obklopuje, loďka jako dopravní prostředek, vojáci, vzdálená střelba, počasí, okolní příroda a samozřejmě kukuřice. Minimum hudby a ještě míň slov. I přesto tento film dokáže vyprávět velký příběh. Čím víc se blížil film ke konci tím víc mi bylo jasný jak to asi dopadne. I přesto jsem tak nějak doufal... 4hvězdy ()
Solídna depka. Ale mne tieto mlkve filmy dokážu kvalitne vyčistiť palicu a preto ich mám rád. ()
Starec a rieka a ostrov. Plus jeho vnučka, stratený vojak, tí ostatní vojaci a vojnový konflikt. Hľadanie neutrálnej oázy kľudu uprostred vriaceho sveta. Kukuričný ostrov pripomenie mnohé filmy. Od tých meditatívnych o prírode a údele človeka v nej, až po tie vojnové, ťažiace z konfrontácie odlišných strán. Alebo aj Turínskeho koňa. Všetko má svoj začiatok a koniec, čo sa k tomuto filmu hodí viac, ako k Matrixu. Pomalé plynutie deja, dlhšie zábery, koncentrácia na prírodu, avšak stále je scenár dostatočne dejotvorný, a to k tomu nepotrebuje takmer žiadne dialógy. Ja to tým ľuďom schvaľujem, väčšinou som totiž z ľudských kecov okolo seba iba otrávený. Všetkých známych tým pozdravujem. ()
Vo filmoch som zvyknutá na minimum dialógov, ale v tomto padne za celý čas naozaj iba zopár viet. Je postavený na rozprávaní príbehu obrazom. Preto, ak vám tento štýl nevyhovuje, určite do toho ani nechoďte. Je to však veľmi pekný a smutný príbeh. A je veľkým umením využívať len zvuky prírody, samozrejme žiadne špeciálne efekty a takmer žiadne slová, ktoré by niečo navyše vysvetľovali tak, aby samotný príbeh dokázal divákov záujem udržať po celý čas. Život na malom ostrovčeku, kde si starec a jeho dospievajúca vnučka vybudovali skromný príbytok a zasadili si kukuricu, plynie väčšinou pomaly, miestami búrlivo. Tak ako samotná príroda navôkol. Domov na kúsku pôdy, ktorý ma pre nich tak veľký význam a ktorý môže v okamihu zaniknúť...pekný zážitok. ()
Nádherná relaxační výprava připomínající korejskou poetickou pouť. Tento snímek rozhodně není pro každého, ale zaručuji vám, že pokud si vás získá, tak si vás získá pořádně. 100 minut je člověk v absolutně jiném světě. Ve světě kde se nespěchá, ve světě kde se zbytečně nemluví, ve světě, kde když něco není hned, tak to není pozdě... Gruzínci mě velmi příjemně překvapili. Trošku jsem před zhlédnutím bál, že by válečné pozadí mohlo narušovat až budhistickou atmosféru. Moje sympatie si ihned získal starý farmář i jeho mladistvá vnučka, která zde na několika málo metrech čtverečních dozrávala společně s kukuřicí. Docela by mě zajímal její věk v době natáčení, neboť zde dostal divák příležitost detailně prozkoumat jak její zadek, tak její dvě ozdoby, které by člověk nezměřil ani posuvným měřítkem s noniem. Každopádně i přes teprve se rýsující ženské přednosti byla velmi roztomilá, a dokonce i puritán jako já, by se pro ni obětoval a nechal se od ní pozvat na prohlídku panenské jeskyně. Mistrně zvládnutý snímek s jednoduchým dějem, minimem slov, krásnými záběry i hudbou, kde je navíc plno symboliky, která je SROZUMITELNÁ a nahrazuje nadbytečné dialogy. Nemohu přijít na to, co bych filmu vlastně v rámci žánru vytkl. Vzhledem k tomu, že se mi dokonale trefil do nálady, neboť o víkendech rád vyvažuji podobnými snímky a čajovými dýchánky týdenní fofr a udržuji se tak v dokonalé duševní rovnováze, tak budu nucen sáhnout po hodnocení nejvyšším. Krásný film. ()
Neobyčejný film, chytrá metafora životního cyklu a okouzlující story k tomu (i když trochu moc rozvleklá). Oba představitelé hlavních rolí jsou vybráni naprosto ukázkově a vydržel bych se na ně dlouho dívat, i kdyby byli třeba jen na fotce. Na opravdu minimálním prostoru toho George Ovashvili rozehrává neuvěřitelně mnoho, i když příběh, který vypráví, je v podstatě minimalistický (avšak pro hrdiny filmu je tím nejdůležitějším na celém světě). Nádherná kamera a působivá (až omamná) režie umě dávkující tempo a vůbec celá ta myšlenka, na které je to vystavěno, činí pro mě Kukuřičný ostrov jedním z favoritů na hlavní cenu karlovarského festivalu (2014). ()
Možná je to kvalitní a myšlenkově hodnotný film, ale lhal bych, kdybych řekl, že mě něčím zaujal či obohatil. Pochopil jsem vše podstatné, co mi film chtěl sdělit, ale nechalo mě to naprosto chladným. Tohle šlo tak moc mimo mě, že víc jak 1* dát prostě nemohu. ()
Reklama