Réžia:
Ruben ÖstlundScenár:
Ruben ÖstlundKamera:
Fredrik WenzelHudba:
Ola FløttumHrajú:
Johannes Bah Kuhnke, Lisa Loven Kongsli, Clara Wettergren, Vincent Wettergren, Kristofer Hivju, Fanni Metelius, Karin Myrenberg Faber, Brady Corbet (viac)VOD (3)
Obsahy(1)
Štvorčlenná švédska rodina cestuje do francúzskych Álp, aby si popri lyžovaní oddýchla a nerušene spolu strávila pár vzácnych voľných dní. Dovolenkovú idylu s hrejúcim slnkom a zasneženými veľkolepými horami však naruší mohutná lavína, rútiaca sa počas obeda na otvorenú reštauráciu na terase. Ebba chráni svoje vydesené deti a zúfalo volá na svojho manžela Tomasa, ktorý však v panickom strachu uteká do bezpečia. Lavínová katastrofa sa nakoniec nekoná, no zo vzniknutej snežnej hmly sa postupne vynára zahanbenie, neistota a výsmech. Manželstvo Tomasa a Ebby i pokojný život rodiny visí na vlásku a Tomas vnútorne bojuje s vlastným zlyhaním a všemožne sa snaží obnoviť svoju naštrbenú úlohu otca.
Vyššia moc predstavuje existenciálnu drámu o tradičných rolách muža a ženy v rodinnom živote a ich vzájomných očakávaniach, ktoré z nich vychádzajú. Östlund za ňu na MFF Cannes v roku 2014 obdržal Cenu poroty a nomináciu na Hlavnú cenu v sekcii Un Certain Regard, kde sa režiséri uchádzajú o cenu za najoriginálnejšiu výpoveď a výrazovú poetiku.
(Film Europe)
Recenzie (246)
Základní myšlenka je zajímavá, ale díky zbytečně zdlouhavých scén na té zajímavosti ztrácí. ()
Jedno psychologické drama o jedné lavině, jedné rodince, jedné dovolené...takové dvouhodinové táhnoucí se v pomalém tempu cosi, co však má něco do sebe- ale rozhodně to není mainstream....pochválil bych zejména skvělou kameru a efekty....70% ()
Tak nějak omylem jsem čekal katastrofický lavinový film a ono hle těžký psychologický film v severské filmařině - chladné, psychologické dlouhé záběry s brutální stopáží, ale musím říct, že mne ten motiv manžela, který v sekundě přežití dá přednost vlastnímu pudu přežití před svou rodinou, velmi zaujal. Zapamatovatelný film. ()
V artové podobě nechutně skutečná psycho depka o zhroucení jednoho rodinného patriarchátu spolu s všudepřítomnou filozofií role muže v současné společnosti. 75% ()
| Motlys | Môj druhý Östlund ma réžiou bavil rovnako, ako v Trojuholníku, je to šťavnato európsky natočené s parádnymi strihmi a výhľadmi na hory. Príbeh nie originálny, ale ako štúdia rozvodu jedného páru a mužskej uzavrenosti mi prišiel strašne super a fakt si myslím, že pre mužských divákov to bude súce pozretie filmu. Dúfam, že zo mňa vyrastie otec, ktorý nebude váhať pri záchrane rodiny, na ktorú sa valí lavína. Ale čo ak je opak pravdou... u každého muža? Viac TU. | Hodnotenie: 8/10 | ()
Typicky Ostlund. To znamena "Ano, ale...". V tomto pripade ano pro brilantni styl, vedeni hercu, atmosferu i zpusob kladeni si otazek po tom, kam soucasny stav spolecnosti odsunul muze a co to s nimi (a ve vysledku pak i s zenami) dela. Ale patri falesnemu napeti, ktere podporuje prepjata hudba v prechodovych pasazich i nesmyslne lekacky (letajici talir). A ono "ale" patri i k tomu, jak je film konstruovan. Nejenze by mohl byt kratsi, ale hlavne by z nej mel mene vykukovat puvodni model a la these. Tak jako i z ostatnich Ostlundovych filmu. ()
Tak toto mi zase úplne nesadlo, pretože Ostlund točil na moj vkus až moc psychologické drama o podstate mužškej a ženskej role, podtrhnuté dlhými záberami na tváre hlavným protagonistov, ktoré malo asi slúžiť na zachytenie menenie nálad v jednolivých kapitolách filmu (mňa to však nudilo). Film je rozdelený na 5 kapitol, kde jedna kapitola predstavuje jeden deň na dovolenke vo francúzskych Alpách jedenj rodiny, kde prvý deň sa pozeráme na normálny deň takej rodiny a v druhom dni rodinou prežije jeden lavínový incident, ktorý riadne zamáva vzťahom Ebbi a Tomasa a my sledujeme fázu - neviem, ako sa mám k tomu postaviť, fázu zapierania, fázu pochybovania, fazu priznania a výčitok a fázu rozkladu a obnovy. Osobne som si vychutnal asi strednú časť filmu, keď sa na scéne objavil Kristofer Hivju (Game of Thrones) a Ostlund sa začne zaoberať a spochybnňovať tradičnú úlohu chlapa a ženy vo vzťahu resp. rodine (čo je celkom aktuálna téma v dnešnom ponímaní niektorých ľudí o tradičnej rodine na Slovensku a chystaného zbytočného referenda). Je to v určitých fázach taký smiech cez slzy a podľa mňa si ho veľmi užijú páry, ktoré žijú vo vzťahu už dlhšie a hypotetická debata medzi Matsom a Finne jednoznačne vládne, pretože sme takú debatu zažili všetci 6/10. ()
Na film jsem šla s přesvědčením, že rodinku opravdu zasype lavina a oni budou bojovat o přežití - namísto toho je to trochu poprášilo a oni o tom pak dvě hodiny diskutovali. Asi jsem totiž nevzala dostatečně na vědomí, že jdu na evropský a ne americký film. Mimo utvrzení v názoru, že lyžování je opravdu zcela zbytečný sport, mi film nabídl několik vtipných partnerských scén. ()
Dalo se, ale naneštěstí jsem jen obyčejný primitiv a bylo to na mě moc artové. I když doporučím známému..... ten má nejraději černobílé a pokud možno němé filmy, tohle ho snad neurazí..... ()
Chyběla mi tam filmovost, ten pseudodokumentární styl u pseudouměleckého filmu mi moc nesedí a na severskou kinematografii už vůbec ne. Stylově to vypadalo více na rakouskou nebo švýcarskou kinematografii. Hlavní postavy byly nesnesitelně nesympatické, děcka rozmazleně nepříjemné a nepřijet tam Kristofer Hivju, tak se asi ukoušu nudou, díky němu film aspoň trošku ožil. A za stále opakující se hudební motiv a přehrávaný pláč Tomase byl režiséra pověsil do průvanu. ()
Exkurz do bezradnosti a nesympatických sociálních vztahů západoevropské civilizace 21. století. Děti rozmazlené a rodiče neschopni jakéhokoli jednání jak vůči nim, tak vůči sobě samým či okolí. První třetina na mě takto působila a neměl jsem daleko k vypnutí, z lidského hlediska jsem byl znechucen. Poté se ale rozjede solidní psychologická hra, která odhalí, že pod tou pokryteckou skořápkou jsou i velmi vyspělé národy stále součástí něčeho mocnějšího než lidstvo samo -a sice přírody. Místy dost animální a silné drama se závěrečným upuštěním ventilu. Snímek se na první dojem jeví utahaně, nicméně postupně napětí roste a v poslední třetině se raději počůráte, než abyste došli na místo, kam i císař pán chodí pěšky... /80%/ ()
Neuvěřitelně iracionální epizody nedůvěryhodného příběhu. Hvězda za scenérie. ()
Další z plejády (povedených) severských filmových sond, nahlížejících do nevyzpytatelného a složitého přediva lidských vztahů. A stejně nevyzpytatelné a složité jsou i tyto filmy, plné náznaků a nevyřčených vět, ze kterých si divák sám skládá finální mozaiku, mívající i několik podob...pokaždé ale obecně platných. Čtyři hvězdy si za tento počin pan režisér určitě zaslouží, jeho další opus (Čtverec) už je bez diskuze za pět. ()
NO škoda toho patosu a nepovedené gradace na závěr. JInak kamera dokonalá. A pokud by tam bylo ještě nějaké vyvrcholení či nějaké jiný šmrnc..prostě něco avíc málo - je to za pět. Tyto rodinná až absurdum dramatu umí seveřani (a i Asiati) skvěle. ()
Hory ničí rodiny. Jeďte k moři. ()
Rozhodoval jsem se mezi čtyřmi a třemi hvězdičkami, ale nakonec přes zajímavý námět a dobré filmové zpracování a vcelku dobré herecké výkony (až na ten hysterický pláč Tomase k závěru) zůstaly u mě pocity trochu smíšené. Film byl postaven na jediné banální příhodě, která měla změnit život celé rodiny. Jistě, otázka, jak se chlap zachová v mezní situaci, je zajímavá a zásadní, ale zdálo se mi, že Ebba udělala z komára velblouda a pak příhodu okecávala celý film, tak takové ženské znám ze života.Trapné bylo, když to meldovala i dvojici toho vousáče a dívenky při společné večeři. Z banální situace udělala nesnesitelnou dovolenou pro manžela, pro děti a celé své okolí a korunovala to panickým strachem ve chvíli, kdy se autobus nevešel do zatáčky a hluboko nad roklí si musel pomáhat couváním. Kdybyste se mě zeptali, jak bych se v dané situaci zachoval já, tak s klidem odpovím, že stejně jako Tomas, ale žádné drama by se u nás nekonalo. Hlavně že všechno dobře dopadlo. Ale tady musel být charakter "záporného" hrdiny vylepšován tím, že vyvezl rodinu do mlhy a pak musel hledat manželku, která ztratila při sjezdu lyže. No, a navíc nemám rád zimu, sníh a lyžování. ()
Tohle mě chytilo od prvního momentu, ačkoliv na povrchu se jakoby nic hrozivého neděje, tak pod povrchem to bublá. Divák je geniálně laděnej do stavu nějaké neurčité tenze nenápadnými elementy jako např. prací se zvukem - neustále tam něco hučí a drnká atp. I samotné prostředí je pro mě osobně dost obskurní a tohle organizované hromadné "trávení" volného času v obřích letoviscích (nebo zimoviscích) mě přišlo vždycky něčím děsivý. Navíc to má takovej trochu Shining design. !SPOILER! po dvou dnech se mi ten film nějak rozležel v hlavě a došlo mi, že ta poslední scéna je hrozně mazaná. Tím, že režisér záměrně navodí absurdní situaci, tak diváka vmanipuluje do stejné nepřehledné situace jako ta na začátku, která to všechno spustila. Takže on je pak nucenej se rozhodovat a přemýšlet stejně jako ostatní v autobuse, nechápe co se děje a snaží se vyhodnotit situaci. Přičemž muži ve filmu tento test opět neustáli a zase to byla žena, která byla iniciativní. Hned po ní byl ten zrzavej thor, kterej když už nic, tak aspoň vystoupil rázně při korigování lidí při odchodu z busu. No a nejhůř z toho opět vyšel manžel, kterej neudělal vůbec nic. Finální scéna byla symbolická, tím že podlehl nabídce a zapálil si cigaretu jakoby zpečetil svoji slabost. A když se ho dcera ptala, jestli kouří a on odpověděl, tak to trochu vypadalo, jako by si v tom nějakým frackovským nedospělým způsobem liboval. ()
Film o tom,jak se dá pořád dokola mluvit o jedné věci. ()
Vela cakania a peknych obrazkov, ako je pri svedskych filmoch zvykom. Isiel som do toho s tym, ze som ocakaval komediu, neviem kde sa stala chyba, no dockal som sa dramy. Nie najhorsej, ale ani najviac zaujimavej. ()
Povedená psychologická studie moderní rodiny. Jednání lidí v nečekaných a životu nebezpečných situacích, kdy zavládne primitivní instinkt přežití, je tématem tohoto snímku a je velmi cílený. Mladá čtyřčlenná rodina na dovolené ve francouzských Alpách se do takové situace dostane na terase restaurace během oběda. Náhle se vyřítí lavina a přímo na ně. Je to tak rychlé, že na přemýšlení není čas. Každý se v mžiku zachová tak, jak se zachová. Matka skočí na obě své děti a chrání je. Otec se snaží uniknout. Lavina však nebyla tak nebezpečná jak vypadala a všichni se vrací zpět. Nic už však nebude jako dřív. Tradiční role muže a ženy a jejich vzájemné očekávání, které z nich vychází, dostalo rázem trhlinu. Milující otec je v očích matky viděn jako zrádce. Rodina se mu začne odcizovat a že se něco děje poznají i děti. Otec se nakonec pod tíhou viny psychicky zhroutí. Asi nejcitovější scéna z celého filmu, kdy se ho snaží uklidnit obě děti a nutí k tomu i mamku. Z příběhu vyznívá otázka. Zachovali by jsme se v takové nebezpečné situaci stejně? A nebo jinak? Je instinktivní reakce souhra náhod? Je to zkratkovitost? Dá se to vůbec ovlivnit? Příběh vyvolává spoustu otázek a řekl bych, že to byl záměr. Poetické ladění vytváří artové dílo, které se snaží moc netlačit na pilu, aby byla zachována také nějaká ta civilnost. Mohlo to být ještě lepší, ale takto to zcela postačuje. ()
Reklama