Réžia:
Mélanie LaurentKamera:
Arnaud PotierHudba:
Marc ChouarainHrajú:
Joséphine Japy, Lou de Laâge, Roxane Duran, Alejandro Albarracín, Radivoje Bukvič, Isabelle Carré, Camille Claris, Marie Denarnaud, Claire Keim (viac)Obsahy(1)
Príbeh neobyčajne intenzívneho vzťahu dvoch dospievajúcich dievčat. Sedemnásťročnú Charlie trápi osamelosť, pochybnosti a nízke sebavedomie. Keď do školy nastúpi nová spolužiačka Sarah, stane sa z nich nerozlučná dvojica. Charlie je krásnou a sebavedomou Sarah fascinovaná a novým priateľstvom je nadšená, motivácia manipulatívnej a nie celkom úprimnej Sarah však nie je natoľko jednoznačná. Nevyrovnaný vzťah tak nevyhnutne naberie nebezpečne dramatický spád. (STV)
(viac)Recenzie (36)
Nijako obzvlášť to na mňa nezapôsobilo, keďže to pôsobilo celé príliš stroho a fádne. A ja celý čas čakám, kedy konečne prídu v deji aj nejaké poriadne zvraty, no namiesto toho sa celá zápletka len tak jemne vyostrovala, no v konečnom dôsledku tam nijaké zásadné zlomy ani neboli. A keď už sme pri tejto tématike dievčenského priateľstva, kde hrajú hlavnú rolu úplne odlišné temperamenty, tak pre mňa bol film My Summer of Love tak o 3 triedy lepší! Toto bolo proste príliš nevýrazné, teda na môj vkus určite... ()
Mám Melanie Laurent moc rád, ale v tomto filmu mi chyběla chuť ho vůbec dokoukat. Holky se snažily seč mohly, ale ve výsledku to bylo stejně prd platné, protože s ničím objevnějším nepřišli. Klasicky průměrné drama ze světa současné Francie. ()
Charismatické herečky, mezi nimi atmosféra, která by se dala krájet, a i přes všechny filmy na podobné téma, které jsem kdy viděla, jsem neměla nejmenší ponětí, co se stane dál a jak to celé dopadne. Příběh si mě vodil úplně se stejným přehledem jako si Sarah vodila Charlie. A konec, ten jsem nečekala už vůbec a nechal mě překvapivě bez dechu, rozseknutou, s vědomím, že tohle si budu pamatovat. ()
Nie je nič horšie ako keď sa na emotívne labilného človeka s pocitom prázdnoty a i napriek priateľom aj samoty namotá niekto, kto tieto jeho slabosti chce využiť vo svoj prospech. Takýto zákerný manipulátor ihneď zistí, že ide o veľmi ľahkú a lákavú korisť... Priznám sa, úvodné minúty ma moc nepresvedčili, avšak aj napriek pomalšiemu tempu si ma snímok nenápadne a čoraz silnejšie pripútaval, takže už veľmi rýchlo som sa nevedel nabažiť tejto nebezpečnej hry - antagonistický súboj dvoch charakterov, dvoch absolútnych protikladov, pričom časom sa pritvrdzovalo a pritvrdzovalo.... Vôbec som netušil kam až to napätie medzi oboma hrdinkami môže zájsť, počítal som, že sa to uzavrie nejak klasicky, vôbec som nečakal, že sa autorka rozhodne ísť až na hranu, no nádhera, jednoducho nádhera... Ten koniec to bola paráda na parádu, realistické vyústenie par excellance. 89/100 ()
Mal som dojem, že tento príbeh nie je vycucaný z prstu a dve scenáristky priniesli do filmu niečo zo seba, zo svojich skúseností. Charléne je tak trochu dvojníčka režisérky, možno to nie je úplne náhoda. Len je toho tu na mňa nejak veľa pokope, že až si z toho komplikovaného života neviem zobrať ponaučenie. Možno je to film o tom, že ak mne ubližujú, tak ja budem ubližovať iným a mám na to právo, alebo o kontraste extrovertnosti a introvertnosti, alebo proste iba o ľudskej, pubertálnej zlobe, alebo o nefunkčnosti vzťahov a inštitútu rodiny všeobecne. Asi úplne o všetkom. Prečo ale nakoniec nižšie hodnotenie? No pre ten vychvaľovaný záver. Ten sa totiž od určitej chvíle dosť zjavne ponúka a je nám aj nakoniec naservírovaný ako na podnose. Že budú mnohí adorovať režisérku za to, že dokáže byť depresívna až na hranu znesiteľnosti, plne chápem, ja som proste dúfal, že to celé vyústi niekam inam, čo by ma prekvapilo a zároveň tomu dalo ešte väčší zmysel, aký to teraz má. ()
Koniec filmu som pozeral s otvorenými ústami a takmer zatajeným dychom. Až tak silne zarezonval zážitok, ktorý sa tu stihol objaviť! Ak už pre nič iné, tak len pre záverečné dve scénky je tento film treba vidieť. Ale nemyslím si, že je to len o tom. V prvom rade je si treba povedať, že film sa až tak výrazne nesústredí na príbeh ako taký, ale všetko to skôr stavia na našich dvoch protagonistkách Charlie a Sarah. A práve tieto dve sú dôvodom prečo to funguje. Ako postavy samé o sebe sú zaujímavé, no rovnako aj spoločne. Charlie pôsobí ako introvert, no je nadšená z toho, že ju Sarah privedie do nového života a začína sa napĺňať šťastím. No postupne sa všetko začne otáčať a možno je Sarah celkom iná ako si myslela. Postavy sú skvelé a aj obe herečky, ktoré ich predstavujú sú vynikajúce. Dávajú tomu veľmi veľkú hĺbku a pôsobia maximálne prirodzene. Páči sa mi aj to, že pôsobia ako skutoční študenti a aj sa tak správajú. A nie je to vyumelkované ako na amerických stredných a vysokých školách. Sarah je presne ten typ postavy, ktorú milujete a neznášate súčasne. Výborne to vo filme funguje. Hudba je rovnako skvelá a záverečné pískanie v ušiach... čo k tomu dodať? Pre mňa je "Respire" určite film, ktorý by som doporučil vidieť. Hodnotenie: A- ()
Typický francúzsky film, kde sa toho dlho nič neudeje, konkrétne minimálne polovicu filmu. Všetko je postavené na dialógoch, často i zbytočných. Odvtedy ale akoby uťalo a rozbehne sa celkom slušná psychologická dráma, ktorá neraz zovrie žalúdok. Oceňujem herecký výkon Lou de Laage, ktorá je dozaista veľmi talentovanou herečkou. Inak ale celkom predvídateľný záver. ()
Výber hlavných herečiek - typovo - trefa do čierneho. Natočené to je dobre, kamera pekná. Príbeh taký, aký sme už videli. O manipulátorke a tej, ktorá sa nechá zmanipulovať až do konca, ktorý sa priam ponúka a Charlie nezostáva nič iné, iba dýchať. Slabšia štvorka. (filmová výzva 2017 - ambron) ()
Respire je obratně pozorovaný pohled na teenagerské hry moci , o predátorské povaze přátelství a o tom, jak se může blízkost během jedné mizerné noci přeměnit v animositu. Částečně to připomíná horror a částečně dokumentární film. pustil jsem si tento film po dvou náhodně vybraných filmech nového subžánru "dva muži spolu mluví o sexu" a koukám že je to subžánr "dvě dívky spolu mluví o sexu". Ale je to po dlouhé době francouzský film, kde z politické korektnosti nevypadá polovina herců jako křováci z Austrálie a na protagonistky se dá příjemně dívat. ()
Přitažlivost je mrcha - i přes povědomost, že vám někdo soustavně ubližuje, jdete do toho znovu a znovu doufajíc, že i parazit může zapřít svou podstatu - to pak jeden nemusí udýchat, vlastně vydýchat... Výborný, naprosto ukázněný a prožitý výkon Joséphine Japy v roli samotářské Charlène. ()
Celou dobu to vidím na čtyři hvězdičky a v posledních pěti minutách mě Mélanie ukecala na pět. Šokující a nečekané finále vyznělo opravdu stokrát silněji než celý film a dodalo mu obrovskou hloubku, protože film se pak soudí úplně jinak. Nemůžu si pomoci, ale silně mi to připomíná (spíš atmosférou než příběhem) Coppolinu Smrt panen a stejně jako tady hodnotím plným počtem za geniální výkony a celkově velmi slušnou odvedenou práci na příběhu a pocitu, který vám Respire dá. ()
SHE'S DONE IT AGAIN! Po excelentní vztahovce na úrovni milenecké a sourozenecké přichází pro změnu jiná na úrovni kamarádské - a i když tentokrát nejde o zcela stoprocentní záležitost, pořád Mélanie nabízí velice záslužnou porci invence. Zaprvé dala velkou příležitost Joséphine Japy, která se nyní po zásluze uchází o Césara pro nejslibnější herečku roku. Hřejivý úsměv, přirozený projev a doslova dechberoucí finální scéna by jí nakonec úplně klidně mohly přihrát i celkový triumf. | Zadruhé dala "pískotu v uších" docela nový rozměr; viz závěrečné minuty, kdy tenhle (poslední dobou až přemnožený) atmosférický prvek dokonale rezonuje s myšlenkovými pochody hlavní hrdinky. | Zatřetí dala všem lekci z tvorby názvu filmu. Jednoduchý, a přece funkční v tolika různých rovinách. | A konečně začtvrté: její, respektive Potierův cit pro kompozici prostě nemá chybu. Opravdu zážitek sledovat tyhle dva při společné práci. ()
Naprosto perfektní film o jednom dysfunkčním vztahu. Vlastně o několika různých dysfunkčních vztazích. Za mě je Respire Melanie Laurent filmem, ze kterého mě mrazilo v zádech, měla jsem husí kůži a ještě dlouho uslyším to hučení v uších, kdy vás na duši všechno bolí tak, že někdy zapomenete dýchat. ()
Nakoniec neviem kto tu bol väčší magor. Príbeh o priateľstve dvoch dievčat kde jedna je šedá myška(ale neskutočne krásna) a druhá je príťažlivá perská mačička. A aj keď myška vie, že ju môže mačka zožrať aj tak ju stále púšťa do svojho srdca ... Každopádne som čakal, že odhaľovanie( samozrejme charakterov ) príde o dačo neskôr. Vedľajší príbeh rodičov mohli bez mihnutia oka vyškrtnúť a viac sa venovať dievčencom ... Každopádne si musím pozrieť filmografiu Joséphine Japy, to dievča ma zasiahlo ... ()
Toto je ten tip drámy, pri ktorých ľutujem, že ich nenatočili Amíci. Tí by zredukovali dialógy a pridali pár dejových zvratov. Bolo to európske každým kúskom - silne to tendovalo ku artu. ()
Pěkně natočené dramíčko o tom, jak rozbité rodinné vztahy hatí přátelství mezi dvěma dospívajícími děvčaty, až to vede k drastickému konci. ()
Mezi režisérkami, na které s v poslední době shodou několika náhod dívám, jsme našel konečně jednu, která mi bytostně nevyhovuje. Nevadí mi pohledy na ponožky ležících dívek (ani jiné rádoby umělecké pohledy na běžné věci), spíš bych je nerad někde potkal, jako řidič ani jako učitel, jinak by snad k tomu nemohlo dojít. Tím jsem jen chtěl naznačit cizost prostředí povšechně mladého ženského elementu (mnohý Němec by nejspíš řekl: "Tja, diese Frauenpersonen..."). Prostoduché příměry (kokotice a muškát) spíš opruzují než přivádějí na stopu a odhalují skryté souvislosti. Ostatně, moc skrytého tu stejně není, na Sáru se stačí podívat, a hned víme, v jakém rozměru se pohybuje (a na Charlie jakbysmet). Pozn: Škoda, že zde není Verbalův komentář, tuším, že bych ho podpořil. ()
Poetický, neobyčejně obyčejný vizuál. Působí to trochu artově, ale zase ne tolik, aby to odvedlo pozornost od toho co se dělo. Začátek je fajn, pak se z toho vyvrbilo něco, co jsem nečekala ani vzdáleně a jakkoli se může zdát, že to někde před polovinou ztrácí šťávu, nenechte se zmást, protože to teprve všechno přijde. Někdy ze začátku jsem si při jedné scéně myslela, že jsem pochopila název filmu - jako poklidný proces při kterém si vychutnáváte přítomný okamžik, jeho jednoduchost a krásu. Jak hodně jsem se spletla se ukázalo až v úplném závěru. Asi by se dalo říct, že víc jsem se splést snad ani nemohla. Budu ignorovat, že mi v ději několik prvků úplně nesedělo, protože to je vzhledem k celkovému vyznění irelevantní. Možná by mi tenhle film nepřišel po obsahové stránce zas tolik zajímavý (v tom významu, jak moc jsem se bavila/"užívala si" to sledování), kdyby nebylo té poslední scény. Nechci tvrdit, že to nebylo zajímavé, drsné, děsivé, silně znepokojující, zoufalé a nervy drásající...protože to všechno to bylo....Jenže (budu se opakovat) závěr to posune všechno trochu jinam. Je to určitě jedna z pro mě vůbec nejsilnějších scén co jsem viděla- všechno podtržené zvukem a skvělým hereckým výkonem Joséphine Japy. Nebýt toho a nebýt toho lehce uměleckého pojetí, mohlo by totiž vše připomínat takové ty béčkové americké " šikanovací horory-dramata", což je asi to, co mi na snímku vadilo. Když to nějak shrnu tak váhám jestli dát 3 nebo 4 hvězdičky a nevylučuju, že to budu ještě měnit. ()
Už dlouho jsem neviděla tak dobře nacastovaný film. Asi je to hlavně záležitost holčičích přátelství, která docela jednoduše oscilují mezi absolutní láskou a totální nenávistí, jako bych to odněkud znala. Situace jsou napsané a režírované s takovou jistotou, že se člověk snadno ztotožní s pocity Charlène, zároveň trošku chápe i deformovanou mentalitu Sarah. Vyrovnání se tímto vztahovým problémem se zdá být nevýlučné, přesto jsem čekala, že to dopadne jinak, s kapkou naděje. Nejvíce se povedlo propojení dýcháním - Charlène nemůže dýchat, je obětí, na konci ukáže Sarah, jaké to je, když se člověk dusí. Jen neodhadne míru. ()
Len priemerny film o kamaradstve 2 samic. Ako jo, jo , boli krasne a takmer som sa zamiloval, ale prilis vela priestoru zabrali sceny vo vnutri uprostred kulis. A aj tie boli poslabsie : 55 % ()
Reklama