Réžia:
Jiří MádlScenár:
Jiří MádlKamera:
Martin ŽiaranHudba:
René RyparHrajú:
Alois Švehlík, Lukáš Duy Anh Tran, Mary Bartalos, Vojtěch Dyk, Adrian Jastraban, David Švehlík, Radek Zima, Miroslav Táborský, Pham Viet Do, Anh Phu Nguyen (viac)Obsahy(1)
Profesor Rypar (Alois Švehlík) poskytne dočasné útočisko Songovi (Duy Anh Tran), mladému Vietnamcovi, ktorého našiel ukrytého na streche svojho domu. Môžu však dvaja odlišní ľudia vôbec zdieľať jeden priestor tak, aby z toho nakoniec nebola katastrofa? Pomôže im v tom ich bezočivý plán? Spolužitie nie práve najpriateľskejšieho pána, nahnevaného na celý svet, ktorý mu neuchopiteľne uniká a mladíka, ktorý hľadá východisko zo zúfalej situácie v neznámom meste, prináša množstvo trecích plôch, tragikomických situácií, ale i prekvapivých nápadov a riešení. Každý z nás totiž potrebuje, aby ho niekto potreboval. A Song potrebuje okrem teplého oblečenia a strechy nad hlavou niekoho, kto mu bude dôverovať. Je však možné dôverovať neznámemu mladíkovi? Profesor Rypar sa o to pokúsi i za cenu, že musí sem tam poľaviť zo svojich zásad a jeho strecha sa musí trochu rozšíriť. Ale dokáže Song túto dôveru skutočne oplatiť? (Continental Film)
(viac)Recenzie (378)
Jirka Pádl, či nějaký Mádl se musí ještě pár let počkat, než fakt natočí nějakou skvělou agitku, ale na začátek, pro mastného Snowboarďáka, by to asi stačilo. Když začínali začáteční titulky, a kamera stočila pohled na starého a plesnivého voliče KSČM, soupeřící se svojí ranní prostatou, z nějakého důvodu jsem mu fandil a doma křičel útočník střílí na branku, střílí, střílí nadhazuje, počkejte si, pořád střílí a skóruje! Je to tam! Češi vyhráli! Tohle se jednou zapíše do hokejových dějin! Jednou budeme vyset v muzeích! Ách, ten českej duch ve mě pořád siří jak najatej, vždycky si dokážu dělat prdel se starých lidí. No, trochu jsme odbočili z příběhu, takže každopádně, pokud někdy uvidím bambusáka na střeše, jak se pomaličku krůček po krůčku, odhodlaně zabít se z okenní římsy, určitě hned moje první věta nebude Neskákej, máš celý život před sebou! Já vím, že tvůj druh je nakaženej Kouronou, ale to není důvod se zabíjet! Stačí to jen poslat dalšímu větrovákovi a máš postaráno!, ale Tak už kurva skoč, děláš tu průvan! Krásný sledovat jak si zeschlý komouš osočuje bambusáka, a dělá mu otroka. To by nebyl přeci správný Čech, doprdele! Takže za 1.) Filmu by sice prospělo trochu větší otevřenost k postavám, a možná propracovanější story lajnu, a za 2.) Ještě nikdy jsem nebyl nasranej z konce, jak bylo u tohoto případu. Místo poklepání na bradu stařečka, jsem aspoň čekal že mu poklepe na pytel, a začne mu ho kouřit, aby se dostavil aspoň nějaký happyend, ale je mi to u prdele. Nekde sice o žádnou bombu, ale oddychovečka dobrá. Aspoň si Češi dorovnají mezinárodní vztahy, a možná ještě obchodní spolupráci, když tu ti větve dělají takový byznys s nekvalitním zbožím. ()
Citlivě, jemnohumorně, tematicky vrstevnatě rozebrané dvě odlišně postavy a jejich přátelské zbližování. Mádl umí o lidech všech věkových kategorií vyprávět jako životem ošlehaný filmařský matador. Výborný Švehlík a potěšující absence product placementu na místech, kde mohl být. Jen nečekejte emocionální K.O. závěr, který udělal Pojedme k moři nezapomenutelným filmem. Na střeše divácké očekávání v druhé polovině spíše (úmyslně a umně) dekonstruuje. ()
Letošní mistrovství republiky ve vycucání si scénáře z prstu právě započalo. Realističnost motivací i vývoje postav nula. Nedá se to uhrát, ani pokud jste vynikající herec. ()
Tentokrát tam "to" prostě není, i když bych Jirkovi moc přál, aby bylo. První polovinu filmu jsem měl pocit, že dost scén chybí. Všechno je náhlé, hrozně po srsti, neuhlazené. Situace ani nevydechnou a už se běží do další scény. Postupem času si naštěstí postavy sednou a v druhé půli už se daří, aby věci přirozeně vyplynuly sami (geniální a přitom tak jednoduché je například panické zavření dveří). Jirka potvrzuje, že si umí fantasticky vést herce, postavit si scénu a má ohromné filmové cítění. Ale příběh by si v tomhle případě zasloužil pečlivější expozici i nějaké to výraznější finále. Nejde ani tak o to, že se mnohé linie nedořeší, jen na konci chybí něco jasnější, drobnost, po které by člověku v hlavně bliklo „FIN“. Takhle byl pro mě náhlý příchod závěrečných titulků stejně překvapivý, jako sebejistota Aloise Švehlíka v podobně (ne)vděčné roli. ()
Jiří Mádl si za téma svého druhého filmu zvolil mezilidské vztahy v době, kdy se lidé spíš uzavírají do svých malých mikrokosmů (Facebook ovšem ve filmu ale paradoxně slouží k tomu, že hrdina znovu naváže kontakt s vnějším světem). Zosobněním naštvanosti na rychle se měnící svět je devětasedmdesátiletý učitel češtiny v důchodu. Většinu potřebných informací o něm se dozvíme z několika úvodních záběrů, příkladně využívajících vypravěčské zkratky. Škoda, že ne všechny z motivů představených na začátku kvůli charakterizaci hlavního hrdiny jsou později rozvedeny. Důsledněji Mádl pracuje pouze se skutečností, že Rypar dříve učil češtinu. ___ Je sympatické, že Rypar přes své předsudky, shrnuté do věty „Falšujete tenisky, neplatíte daně“, přistupuje k novému nájemníkovi poměrně chápavě. Nenaplňuje tak bezezbytku stereotypní roli zapšklého stárnoucího xenofoba (viz třeba švédský Muž jménem Ove). Stejně tak se scénář, balancující vyjma občasných úletů na pomezí dramatu a komedie, vyhýbá jiným zjednodušením učiněným „populisticky“ pouze kvůli komediálnímu efektu. Způsob, jakým Rypar mladíka obeznámí s faktem, že nemůže opustit jeho byt, protože by jej někdo mohl legitimizovat, má poněkud výhružný charakter a chvíli to vypadá, že se film překlopí do bytového psychothrilleru. Také později, když si na sebe oba muži začnou zvykat, se nelze zbavit nedobrého pocitu z toho, že starý bílý muž ve svém bytě odměnou za vykonávání domácích prací „hostí“ bezprizorného přistěhovalce. Vzhledem k tomu, že jej občas proti jeho vůli zamyká v pokoji a trápí jej s kondicionálem (i když Song má stále problém dát dohromady jednoduchou větu), nejde o úplně rovnocenný přátelský vztah, ale spíše o civilizovanější formu otrokářství. ___ Ještě víc nežádoucích konotací vyvolává Ryparovo laškování se sousedkou mladší o padesát let (kterou chce sice ve skutečnosti dohodit Songovi, ale řada „creepy“ scén vyznívá tak, že si na ni sám dělá zálusk), vyplňující prostřední část filmu. Právě na nikam nevedoucí podzápletce s mladým párem odnaproti se ukazuje nedomyšlenost vyprávěcí struktury, potažmo nezacílenost filmu, i další nedostatky. Vychází najevo plochost postavy Songa, o němž se na rozdíl od Rypara už nic nového nedozvídáme a který se nijak nevyvíjí a zůstává velmi pasivní figurou (ve vyprávění je primárně od toho, aby posloužil Ryparově dějové linii a pomohl odhalit, že Rypar má více vrstev). ___ Pochybnosti vyvolává také nekonzistentní charakterizace postav. Kde se například v deprimovaném Ryparovi, vykřikujícím ve slabší chvilce, že mu celý svět může políbit prdel, náhle vzala hravá stránka, projevující se lepením vzkazů na trsy „warholovských“ banánů? Pokud má na jeho psychiku takhle ozdravný účinek přítomnost Vietnamce, který mu snaživě luxuje koberce, není to z filmu zřejmé. Vzniká dojem, že tvůrci jen potřebovali nějakou neškodnou zábavou vyplnit cca čtyřicet minut filmového času před tím, než postavy nasměrují k novému cíli a nechají je posunout se v příběhu dál (Rypar sám příznačně v jednu chvíli pronese, že stejně nemají nic lepšího na práci). Nebýt registrace na Facebooku, která později vede k jednomu dojemnému setkání a milému cameu, postava sousedky, o jejíž hledisko je vyprávění (dosud vázané jenom na Rypara a Songa) rozšířeno, by ve filmu vůbec nemusela být. ___ Nevyrovnanost Na střeše se znovu projevuje těsně před koncem, kdy dochází k výraznému zpomalení a film udržující si dosud nadhled se stává silně sladkobolným. Konec ale přichází v dobře načasovaný moment, takže průhledná hra na divákovy city nestačí zkazit dojem z celého filmu. ___ Na střeše je snímkem mnoha rozporů. Vypráví sice dobově relevantní příběh o přátelství navzdory generačním, jazykovým i kulturním rozdílům, ale díky charismatu Aloise Švehlíka je přesvědčivější jako nadčasová výpověď o stáří a samotě v rychle se měnícím světě. Je to film o schopnosti přizpůsobit se změně i film o neochotě cokoliv měnit. Je mnohým zároveň a přitom toho v něm na sto minut stopáže není dost. Kdyby měl autor lépe ujasněno, kterým směrem chce vyprávění vést a které z jeho mnoha rovin více akcentovat, mohlo by jít o mnohem lepší film. 55% () (menej) (viac)
Špatné to není, Mádl je zajímavý režisér, nepřipadne mi, že by se taková věc nemohla stát, těch (pár dní?) by to rozhodně vydrželo, ale spousta situací bylo nahozených povrchně (Ryparova komunistická minulost), či nelogicky (Rypar se zbavuje policajtů). Občas také nastoupila nuda. Ale oceňuju, že snímek nedořekl vše do konce, divák si tak může domýšlet i ten nejrealističtější konec, jakého je schopen. ()
Už Jirkův režisérsko - scénaristický debut se mě velmi líbil, takže jsem se vysloveně těšil na jeho další film a s radostí říkám, že Jirka Mádlo mě opět nezklamal. Celý film resp. zápletka je založený na postavách, jejich chování, myšlení a především vzájemným vztahu, právě ten je motor pro úsměvné, dojemné a hlavně přirozené situace, dialogy i scény. Chvalím casting (RIP Honzíku Třísko ) , Alois Švěhlík předvádí suverenní herecký projev a snahy Jirky Mádlo dávat do svých filmů neukoukané tváře si v prokamarádíčkovaném Česku cením moc. Nevím jestli je Duy vůbec herec, ale třeba na tý střeše jsem fakt měl dojem, že tam do sebe naklopil dvě láhve. Některý věci třeba s Kokešem, s minulostí Rypara, s Ruskou mohli nějak dohrát, když už jim byla věnována pozornost, ale to nic nemění na faktu, že z Jirkova režisérskéjo projevu jde radost z filmařiny , poctivý přístup k divákovi a taková krásně hravá kreativita z různých záběrů a scének. ()
Jirka Mádl je pro mě unikát české kinematografie. Druhý film a podruhé ho cítím na pět hvězd. Pocitově hlavně asi proto, že naprosto perfektně pracuje s lidskými osudy a emocemi. Přesně tak, jak to cítím i já a dokáže to ve mě vyvolat radost, ale i smutek. Alois Švehlík tu navíc zahrál tak geniálně, že jeho závěrečný pohled mluvil za tisíc slov. To je přesně to, co mi v českých filmech současnosti chybí, ale Jirka to dokonale dodal. Překvapivě milé a zajímavé setkání dvou lidí na střeše, kteří by se za jiných okolností nikdy nepotkali. Filmový kousek, kterému určitě nechybí originalita a já doufám, že se od Jirky Mádla brzo něčeho opět dočkám. Budu se těšit. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $74,000▐ Mádl sa teda pochlapil a dosť prekvapil, predviedol sa ako keby bol starý režisérsky harcovník. Nech ostane za kameru tam mu to svedčí. Tam sa teda dokáže šikovno predať. Nápaditá melodráma, stret dvoch kultúr, jazykovej bariéry, kde vzniká zaslúžene príjemný pohodoví humor a herecky moc pútavé. /videl v kine: 65%/ ()
Český pokus o Gran Torino dopadl překvapivě dobře, jak nemám moc rád Jiřího Mádla jako herce, tak jako režisér a scénárista mne dost baví, pozitivně humanistický film... ()
Ruska je nám k ničemu. (2,5*) ()
// Mádl kouzlí nejen nádhernými výhledy na Prahu, ale i překvapivě citlivě podaným příběhem, který sice působí navenek dost průhledně (aneb ohánět se frází, že všichni jsme jen lidi, a přitom polidšťovat starého komunistu, je velice odvážný tah, obzvlášť když se jeho účast na minulém režimu ve filmu nikdy pořádně nevysvětlí), nicméně přesto nabídne pár nečekaných zvratů, a nakonec dojde k relativně uspokojivému konci. To je v mých očích velké plus, obzvlášť u českého filmu. Švehlík samozřejmě výbornej, autentickej, procítěnej výkon, mladý Duy Anh Tran ale vůbec nezůstává pozadu, a tady si imho Mádl zaslouží další velkou pochvalu za vedení herců. Kolem a kolem jednoduchej, přesto odvážnej, dobře odvyprávěnej film, kterej se alespoň snaží o to říct něco chvályhodného. Možná to neříká úplně nejlíp, ale já to beru. 8/10 ()
Druhý film Jiřího Mádla, na který jsem byl hodně zvědavý, protože Pojedeme k moři je jeden z nejlepších českých filmů posledních let. A bohužel je to velký kvalitativní sešup dolů. Naprosto pošahaná zápletka vhodná jen do blbé české komedie a přesně to ten film je. Tedy, pár dobrých vtipů tam je a zasmál jsem se. Ale mnohem častěji se smálo celé kino a já se nechápavě otáčel a divil se, čemu se ti lidi smějou. Švehlík je naprosto nudný, bez špetky charismatu a je škoda, že původně obsazený Jan Tříska skočil z mostu (asi poté, co dočetl scénář). Vietnamec v roli Vietnamce je karikaturou Vietnamce. Film figuroval v divácké ceně na druhém místě s výbornou známkou 1,16 (hodnocení jako ve škole), čemuž se mi nechtělo věřit, tak jsem po filmu chvíli pozoroval hostesku, jak přepočítává hlasovací lístky, a skutečně skoro všechny hlasy (kromě mého a asi dvou dalších) měly zatrhnutou nejlepší známku. Takže vidíte, do Varů jezdí i normální lidi, co koukají na hezké české komedie na Nově, takže ta veškerá nenávist v internetových diskusích, jakýže je to festival snobů, co se ožírají za naše peníze, je úplně mimo:)) ()
Mádl má před sebou ještě kus cesty. Po jeho skvělé přijaté prvotině působí Na střeše jako krok zpět. Někdo zřejmě chtěl za málo peněz hodně muziky, když je takový talent, ale tak to samozřejmě nefunguje. Má to pár silných momentů, ale dialogy, na kterých to celé stojí, nejsou tak působivé, jak si možná všichni slibovali. ()
Zajímavý počin/pokus, ale pořád spíš jenom školní cvičení než cokoliv jiného. ()
„Teď můžeš jít někam za Prahu do lesíčka…“ Na střeše je dokonalým příkladem toho, jak může jedna osobnost (alespoň co se týče herecké stránky) s přehledem utáhnout celý film. Švehlíkovi se to podařilo, zcela srostl se svou rolí. Nemá sice k sobě úplně důstojného spoluhráče, ale jeho vietnamský kolega svou úlohu plní dobře, takže postupné sbližování jejich postav a hledání vzájemné důvěry nejenže vyznívá poměrně uvěřitelně, ale i baví. Čímž ovšem nechci tvrdit, že Na střeše považuju za komedii, pár míst k zasmání by se tu sice našlo, ale film je žánrově trochu někde jinde. Je v něm stejně naděje jako smutku, přitom působí docela svižně a jistě natočený. Mádl to totiž zvládl i na podruhé znovu dobře, dokonce ještě o trochu lépe než prve. A je nesmírně osvěžující vědět, že nějaký mladší český tvůrce točí zrovna takhle a minimálně na české poměry kvalitně. Před kamerou Jirku nutně vidět nepotřebuju, ale jestli bude pokračovat za ní, tedy na režisérské stoličce, budu znovu rád u toho. Protentokrát to bude za solidní 4*. ()
Na filmu je hodně znát, že Mádl situaci nepodcenil, téma i formu studoval a vycizeloval si pro svůj projekt Na střeše nejuniverzálnější příběh světové kinematografie. Setkání dvou generací, setkání dvou národností, hledání smyslu života v bezvýchodné situaci. Alois Švehlík a Lukáš Duy Anh Tran se stali ideálními představiteli dvou odlišných světů naprosto přirozeně. Není proto nutné truchlit po Třískovi, protože s ním by to byl zase docela jiný zážitek. Společně s Miss Hanoi zaceluje Na střeše další bílé místo na naší kulturní mapě. ()
Z námětu snímku pochopitelně lze vysledovat legendární kousek Clinta Eastwooda, ale bylo by bláhové si myslet, že Jirka Mádl natočil prachsprostý remake Gran Torina. Podobně jako u Mádlovy českobudějovické prvotiny Pojedeme k moři jsem cítil, že film má duši a nějaké poselství, dojímavě vykresluje příběh, jež napsal již před devíti lety a končí neprvoplánovým záběrem, jež přímo vybízí k popřemýšlení. Je nepochybně smutné, že se pan Tříska nedožil začátku natáčení, ovšem Alois Švehlík mi byl vždycky sympatičtější a neříkám, že roli zahrál nějak přelomově, ale dokonale sem zapadl. Velká spokojenost...9/10 ()
Přirozené a uvolněné, stejně jako u prvotiny Jirky Mádla Pojedeme k moři. Tehdy výtečně střídal žánry, byl osobitý a velmi hravý. Na střeše je něco jiného. Ač platí zmiňovaná nekřečovitost a uvolněnost, výhradně se zaměřujeme na vztah mezi nerudným bývalým učitelem a vietnamským imigrantem. Zatímco první žije v zakonzervovaném systému a do konce svých dnů nehodlá nic měnit, druhý pláchl před policií z pěstírny marihuany a netuší, co bude zítra. Cynický komunista-důchodce mladíkovi nakonec pomůže. A ten zase nevědomky pomáhá z bubliny jemu. Oživením jejich „pouta“ (a pro mě osobně příjemné zpestření v uloudané první polovině) je pak klukovská hra se sympatickou sousedkou, která právě vykopla svého milého. Mádl pracuje s prostými motivy, nijak neexhibuje, dává vyniknout herectví Aloise Švehlíka, několika detailům i poměrně milému humoru. Ale ani nic nikam moc neposune (příběhově nebo myšlenkově), to si musíme zase na rovinu přiznat. ()
Také milé, pomalé, hrejivo melancholické, na pekné 3 hviezdičky. Len toho prerušovaného močenia mohlo byť menej. Že má starý pán vo vysokom veku problémy s prostatou som pochopila už na prvýkrát. ()
Reklama