Réžia:
Alejandro González IñárrituScenár:
Guillermo ArriagaKamera:
Rodrigo PrietoHudba:
Gustavo SantaolallaHrajú:
Sean Penn, Benicio Del Toro, Danny Huston, Naomi Watts, Carly Nahon, Clea DuVall, Charlotte Gainsbourg, Claire Pakis, Eddie Marsan, John Rubinstein (viac)VOD (1)
Obsahy(2)
Hviezdne obsadená dráma uznávaného mexického režiséra. Univerzitný profesor Paul Rivers (Sean Penn) je smrteľne chorý a jeho manželka Mary (Charlotte Gainsbourgová) sa snaží umelým oplodnením počať jeho dieťa. Cristina Pecková (Naomi Wattsová) je dobrou sestrou, manželkou a matkou dvoch malých dcér. Bývalý trestanec Jack Jordan rieši svoje problémy obrátením sa k viere. Osudy všetkých týchto ľudí a ich blízkych zvedie dohromady tragická nehoda... (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (1)
Recenzie (1 055)
Jako filmolog to můžu brát, jako geniální hru s divákovou pamětí a jeho očekáváním. Ovšem jako divák, je to pro mě odzbrojující zážitek, přestože jsem proti tomu filmu ze začátku bojoval. Hledal jsem v něm různé konstrukty a věci prostě na efekt, ale čím dál víc mě Ináritu dokázal vtahovat do těch jejich životů. Nakonec jsem musel kapitulovat, zejména díky postavě perfektně ztvárněné Beniciem Del Torem. Dostal mě a já jsem za to rád. ()
Mezinárodní film s mimořádně silným hereckým obsazením. Utrpení, bolest, pomstychtivost a hněv na metru čtverečním, to vše by se dalo krájet, aneb jak jeden Mexičan ukázal svým severním sousedům, jak se točí pořádné drama. O křehkosti lidské bytosti znovu vypráví nevšední vypravěč Alejandro González Iñárritu a znovu s jistotou zkušeného tvůrce. Laťka po oslnivém debutu tak zůstává pořád neuvěřitelně vysoko, diváci jsou znovu aktivními účastníky vyprávění, znovu hledají pravdu a znovu si pokládají nejednu otázku. Muselo být nesmírně zajímavé natočit klasický film a pak si s ním totálně vyhrát ve střižně, přitom ani zdaleka nejde o nějaké samoúčelné cvičení intelektuála, který nemyslí na své diváky. Klíčoví jsou samozřejmě vynikající herci – s nimi se nabízí další otázka pro diváky – který z nich je nejlepší? ()
Skvostná ukázka postmoderní filmové narace – Iñárritu rozbíjí chronologii příběhu na malé kousíčky a z těchto kousíčků skládá své vyprávění. Nevypráví v tradičním smyslu proto, aby sdělil příběh, ale proto, aby ho v duchu postmoderní narace donutil diváka spoluvytvářet, být jakýmsi druhým autorským hlasem. Narozdíl od Andersonovy "Magnólie" ale zachází v dekonstrukci příběhu ještě dál – ignoruje i pravidla konvenčního časoprostoru a servíruje divákovi změt dějů, které nejsou ukotveny jednotou času a místa. Výsledkem je strhující vypravěčská forma, která vnímavému divákovi znemožňuje odtrhnout od příběhu oči, stanout mimo děj. Prožitek z filmu je umocněn způsobem nasnímání – ruční kamera se po trierovsku vyžívá v neurotickém třasu a nevypočitatelném pohybu. K tomu všemu přistupuje výtečná práce se zvukovou stopou, ve které se v klíčových momentech krom přirozených zvuků objevují monotónní zvukové plochy, ještě zesilující citový prožitek. Alejandro González Iñárritu je skutečným mistrem moderní dramatické formy, byť z mého subjektivnímu pohledu jeho formální brilanci chybí bezprostřednost prožitku a intimita, jaká je charakteristická například pro díla Larse Von Triera. Něco ještě více absorbujícího. Subjektivní zážitek. Na vině je možná i fakt, že jsem měl po celý film pocit, že jsem zbytečně o krok napřed v odhalování zápletky... Jinak – absolutorium za herecké výkony (věru nevím, komu se klanět dříve, ale asi přeci jen vítězí strhující viník Benicio Del Toro), za scénář, námět i nenápadnou hudbu. "21 gramů" patří k nejlepším filmům o vině, trestu, odpuštění, soucitu... jaké jsou dnes k vidění... Rozhodně patří do mého TOP 3 za rok 2003 hnedle vedle Burtonovy "Velké ryby" a "Ztraceno v překladu" od Sofie Coppolové. ()
Kdybych neviděl Magnolii, nejspíš bych to dokázal ocenit i víc. Takhle mi to přišlo moc očividné, moc výchovné. Přeplněné poselstvími. Jako šálek čaje tak plný, že ho ani nemůžete zvednout k puse, abyste se napili. Herecké výkony dobré, režie dobrá, scénář chytrý, ale působí to na mě odtažitě a neosobně. ()
Náladovo špinavá, ponurá, roztrasená kamera posilňuje realistickosť sledovaného sveta. Chronologická rozhádzanosť deja z troch individuálnych, vzájomne sa prelínajúcich príbehov podporuje premýšľanie nad skladaním súvislostí. Pôvodne sa mali príbehy - podobne ako v Amores Perros - odohrávať sériovo jeden za druhým, no režisér zvolil "chaotickejšiu" variantu. Celé toto formálne ambiciózne sústo sleduje citové trápenie postáv a vo výsledku víťazí. Je zaujímavé i emocionálne pôsobivé. Ale nevíťazí na celej čiare. Predsa len nejde o geniálnu skladačku s nezameniteľným rozmiestnením styčných bodov (Memento), pretože z neho jednoducho JE cítiť, že rozhádzanie dejových rovín nebolo nevyhnutné a jeho snahou je iba premeniť striebro v zlato. A nejde ani o deštrukčnú emocionálnu trhavinu (Magnólia), pretože hoci sa režisér vystríha sentimentu (čo je fajn), bojí sa bezmedzného, trierovsky krutého obnažovania ľudskej intimity (čo je škoda). Svoje postavy sníma oblečené a má k nim viac rešpektu. ()
Galéria (43)
Fotka © 2003 Focus Features
![21 gramov - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/166/114/166114451_603615.jpg)
Zaujímavosti (21)
- "Je to môj druhý film, ale zároveň môj prvý," zvýraznil jeho význam sám Alejandro González Iñárritu. (marlon)
- V původním scénáři měla Cristina (Naomi Watts) příjmení Beck místo Peck. (pUnck)
- Téměř celý film byl natáčen pomocí ručních kamer a chronologicky, ačkoliv konečný střih filmu chronologický není. (pUnck)
Reklama