Réžia:
Naoko JamadaScenár:
Reiko JošidaKamera:
Kazuya TakaoHudba:
Kensuke UšioHrajú:
Aoi Júki, Maju Macuoka, Tošijuki Tojonaga, Sacuki Jukino, Miju Irino, Ikuko Tani, Saori Hajami, Akiko Hiramacu, Kenšó Ono, Hana Takeda, Rjó Nišitani (viac)Obsahy(1)
Ishida Shouya na základní škole šikanoval neslyšící dívku Shouko Nishimiyu až do okamžiku, kdy ji její rodiče přesunuli na jinou školu. Ishida si vůbec neuvědomuje špatnost svých činů, přijde o všechny kamarády a nakonec se sám stane šikanovaným. Všechno se ale změní na střední škole, kde se opět setkává s neslyšící Shoukou a snaží se napravit všechno zlé, co jí kdy udělal. Tím začíná jeho cesta k nápravě. (Gantai)
(viac)Recenzie (78)
Anime film japonskej režisérky Naoko Yamady z roku 2016 o nepočujúcej Shouko Nishimiyi a Shouyovi Ishidovi, čoby dvoch hlavných protagonistoch, mnohí označujú za jednu z najemotívnejších snímok svojho druhu vôbec. Príbehovo totiž jednoznačne ide o dielo, ktoré je plné výčitiek, vnútornej bolesti, nenávisti voči sebe samému aj iným, túžby po odpustení a snáh o napravenie skutkov z minulosti, za ktoré sa jeden po rokoch hanbí. Do akej miery však tento celok dokáže fungovať, je otázne. Určite má silu na diváka emočne pôsobiť, čomu pomáha nielen samotný námet, ale postupne aj odkrývanie pozadia jednotlivých postáv a zobrazovanie vzťahov medzi nimi. Prakticky každý z protagonistov, ktorý dostáva vo filme viac priestoru, si so sebou totiž nesie nejaké tie rany na duši. Paradoxom však je, že hoci sa divák pri sledovaní diela určite nebude zabávať (v zmysle smiať sa), emócie smútku, ktoré by možno aj očakával, sa vo väčšom množstvo nedostavujú. Jeden by si povedal, že s postupujúcim dejom budú emócie gradovať, no v skutočnosti je to presne naopak. Najsmutnejšie pôsobí príbeh na začiatku, keď je zasadený do prostredia základnej školy. Neskôr síce ešte má na niektorých miestach tendencie rovnako "zabodovať", ale nedarí sa mu ich naplniť. Pomerne nevýrazná zostáva aj romantická rovina medzi Shouko a Shouyom. Tá vo filme prakticky neústi do ničoho (vynímajúc zrejme najzásadnejšiu scénu celej snímky, ktorá však priamo nestavia na romantických základoch, ale na snahe odčiniť skutky z minulosti), hoci záver možno chápať aj ako istú formu otvoreného konca. Po animačnej stránke je nutné dielo pochváliť. Film je nakreslený veľmi pekne a zaujímavé je aj spojenie viacerých štýlov postáv aj prostredia. Tie síce nemusia vo všetkých scénach vyzerať úplne realisticky, ale snímke ako takej to určite neubližuje. Koe no Katachi trpí skôr inými neduhmi. Navonok sa veľmi snaží prezentovať ako smutné romantické anime, ktorým však v konečnom dôsledku tak úplne nie je. Ide skôr o sondu do duší mladých ľudí, postupne si uvedomujúcich dopady svojich činov na okolie. Príbehovo to určite nie je zlé, ale nie je to ani to, čo by divák možno očakával. Miestami je film takisto mierne chaotický, pričom chvíľu trvá, kým sa v ňom človek zorientuje. ()
Krásně animovaná sonda do života porouchaných dětí. Jako malí uděláte chyby, které se s vámi táhnou klidně i několik let. Týrá vás to. A najednou třeba přijde šance, jak se s tím vyrovnat – ale máte na to právo? Opravdu tleskám, protože někdo může nad šikanou mávnou rukou, je to jen klukovina, ale tenhle film velmi vybraným a krásným způsobem ukazuje, že i taková „blbost“ může na dlouhou dobu ovlivnit spoustu lidí. Jemně to vykresluje, jak křehká dětská skořápka může vmžiku prasknout a jak složité je pak její slepování a že na to křupnutý sám nestačí. Do toho to ukazuje nakažlivost křupavosti. Abych to řekla srozumitelněji – úžasně vykreslená psychologie šikanovaných, šikanátorů i přihlížejících. Nemluvě o tom, že to bylo zabaleno do příjemných barev, jemné živosti a ladící hudby. Strašně mi to sedlo do nálady. Trochu mě mrzí konec; pro mě byl možná moc idylický, přitažený za vlasy (skoro až slabě Murakamiovský), přesto se ráda někdy podívám znovu. Až zase budu chtít něco s lidskými výčitkami. Silné 4*. ()
O hodnocení mám naprosté jasno, protože málokdy se mi poštěstí, že dokážu sedět dvě hodiny nalepený na monitoru a vnímat každou minutu filmu. Tohle byla hodně intenzivní podívaná, během které mi hned několikrát přeběhl mráz po zádech, střídali se u mě pocity napětí, zklamání i radosti, prostě tohle drama jsem si opravdu prožil! Po stránce myšlenek, hloubky příběhu a propracovanosti postav opravdu hodně silné dílko, které sice místy tlačí na pilu víc než by bylo potřeba, ale pořád to (alespoň tedy u mě) naprosto skvěle funguje. Hudba také potěšila a skvěle tam pasovala, navíc slyšet v anime The Who mi udělalo nesmírnou radost. Jistě, mohl bych napsat pár drobných nedostatků ohledně animace, kdy třeba ta horská dráha se mi příliš nelíbila, ale bylo by to jen hledání kosmetických vad na něčem pro mě skoro dokonalém... I teď po dokoukání se mi hlavou honí myšlenky o lidech o tom jací jsme, jací můžeme být o našich slabostech i síle o tom zda se dokážeme změnit... Těžko najít slova, tohle se musí vidět. 9,5/10 ()
Ano, dalo by se to shrnout jako "co se škádlívá".. a stejně tak se dá rozporovat, že v začátku ty hlavní dvě postavy nejsou moc sympatické, ale v průběhu jsem k nim stejně nakonec přimknul. Ale na Kimi no na wa to nemá. ()
S Kimi no na wa. to má sice společný rok vzniku, ale to je tak vše – jinak nemá smysl tato dvě díla srovnávat, neboť každé je žánrem i formou o něčem úplně jiném a každé cílí na zcela odlišného diváka. V prvé řadě se sluší uznat, že si tvůrci Koe no katači naložili na bedra nelehký úkol. Vytvořit psychologické drama z období dospívání, které by bylo uvěřitelné (v prvé řadě tedy se zdařile napsanými postavami a jejich propracovanou psychologií), dokázalo se víc než jen hloupě a povrchně dotknout tématu inkluze handicapovaných lidí do „normálního“ kolektivu a zobrazit příčiny, průběh a následky šikany na jednotlivce i kolektiv, ale zároveň nebýt prvoplánovým mravokárným snímkem či těžkým dojákem a procházkou slzavým údolím, a do toho si ještě zachovat nápaditost, sympatické postavy a výbornou audiovizuální stránku, která se od děl KyoAni už tak nějak tradičně očekává. A světe div se, jim se to podařilo. I bez patosu. Jak správně poznamenal ve svém komentáři Larky, o ubrečenou středoškolskou romantiku se skutečně nejedná a tvůrci dobře ví, na které aspekty se mají zaměřit. Ve výsledku jsem však váhal mezi 4* a 5*, a to především kvůli na místě přešlapující prostřední části a poněkud unáhlenému závěru, ale jelikož se podobně zdařilých anime z daného žánru rodí jak šafránu (napadá mě teď z hlavy akorát Aura, která ale od druhé poloviny šla do kytek), je nutno uznat, že Koe no katači je zkrátka jinde a i za nejlepší použití The Who v anime si tu pátou hvězdu zaslouží, nuže? ()
Nejvíc emo film, co jsem viděla! Postavy jsou vnitřně rozervané, trpí, snaží se dát svůj život dohromady, vnitřně trpí ještě víc... V jádru je to ale vztahové drama muže, který kdysi šikanoval a zaplatil za to, a ženy, kterou šikanoval, a která si z toho odnesla trauma. To trauma mají vlastně oba. Snaží se k sobě přiblížit, ale staré křivdy a rány, které utržili, stále stojí mezi nimi. Pokud se těšíte na roztomilé, fantaskní anime, tak tohle není film pro vás. Tichý hlas (používám překlad anglického Silent Voice) je prostě psychologické drama, které jen coby formu vyprávění používá anime. Nabízí silný zážitek, ale osobně bych vyhodila některé příběhové linie, protože celkovému příběhu příliš nepřidávají, a film zbytečně prodlužují. 70 % ()
Absolutně nerozumím zdejšímu přehnaně vysokému hodnocení, které absolutně nereflektuje kvalitu tohoto anime. Umím si představit, že by toto anime mohlo fungovat, kdyby bylo zhruba o hodinku kratší. Zpočátku na vás totiž vykoukne docela fajn příběh, osloví vás docela hezká animace. Celé to má nějaký vývoj, stále se něco děje a vy se nenudíte. Zlom přichází asi po 30 minutách, kdy přichází jeden z nejhůře provedených časových skoků, které jsem za dobu zhlédnutí posledních asi 5000 filmů viděl. Aniž by si tvůrci lámali hlavu s tím motivace jednotlivých postav jakkoli vysvětlovat, tak se najednou všichni chovají diametrálně odlišně. Příběh jako takový přestane mít vývoj a tím pádem přestává být zajímavý. Od této chvíle se asi 1h a 45m pleská na místě jako kapr na suchu. Film ovládá nesnesitelný stereotyp, kde se hlavní hrdinové rozchází a schází, rozchází a schází a rozchází a schází. Od té doby jsem trpěl a těšil se, až tahle píčovina konečně skončí. Filmaři, kteří nemají co říct, by neměli tvořit filmy. [5 %] ()
Asi by som si občas prial, aby sa kvalita ázijskej kinematografie presunula aj do iných krajín. Nemôžem nesúhlasiť s faktom, že na svete vzniká veľké množstvo kvalitných filmov a rovnako aj veľké množstvo zlých filmov, no väčšinou keď siahnem po animovanom filme z Japonska, alebo po Juhokórejskom filme a podobne, tak sa dočkám skutočného zážitku. Film "A Silent Voice" bude dopĺňať kategóriu týchto filmov a rovnako to bude vysoký adept medzi najlepšie filmy roku. Prečo? Poďme sa na to pozrieť. Príbeh sa sústredí na Ishida, ktorý počas základnej školy šikanoval nepočujúce dievča Shouko. No po určitých udalostiach sa všetky jeho činy otočia proti nemu a ako stredoškolák absolútne nevie nájsť svoje miesto, nevie komunikovať so svetom a má pocit, že v jeho svete existuje len čierna diera pre to, že bol k Shuoko tak veľmi krutý a nevie ako to všetko napraviť. Rovnako sa tým stáva aj vyvrheľom sveta a začne nenávidieť seba samého. A to sú emócie a situácie, ktoré človek väčšinou v animovaných filmoch nevidí a je to úžasné, že film o nich rozpráva s ohromnou dávkou citu, empatie a vie presne vyjadriť, čo chce a posúva to do rovín, ktoré sú skutočne silné. Ako pocit viny, nenávisť voči sebe samému, myšlienky o samovražde a podobne. Nechcem to nejako moc rozoberať, aby som nezachádzal do veľkých spoilerov, no musím povedať, že posledná polhodina filmu je absolútne fantastická. Má to v sebe ohromnú dávku srdca, je to inteligentné, je to silné a plné emócií. Vôbec je treba priznať, že emócie sú veľmi silnou stránkou tohto filmu a veľmi veľa vypovedajú. Rovnako aj animácie vo filme. Pozrite sa iba naň. Vyzerá úchvatne a fakt, že jeho pocity z okolitého sveta spracovali modrými krížikmi na tvárach ľudí je podľa mňa geniálny nápad a vypovedá to veľmi veľa. Jeden z najlepších psychologických filmov tohto roka, má v sebe veľa silných, emotívnych momentov, ktoré ostanú v pamäti ešte dlho a jediné čo môžem odporúčať je, aby ste si film pozreli. Stojí úprimne za to. Hodnotenie: A+ ()
Uznávám kvalitu, ale nějak mi to v dotyčný moment nesedlo a chování některých postav mi připadnou maličko umělými být. Možná někdy v budoucnu zvednu. ()
Ach, jak bych se netěšil. Jméno tohoto filmu viselo v top žebříčkách proklatě vysoko a já vyhlížel den, kdy se si ho budu moci s čistou myslí shlédnout. Jak zmiňuje Larky, i mě víc než dost zajímalo srovnání s Kimi no na wa , protože podle všeho v roce 2016 vznikla hned dvojice anime filmů, který mají patřit k tomu nejlepšímu, co v tomto žánru vzniklo. Zatímco Makotův poslední počin je čistý magický realismus; hravý, poetický a velmi rád nás nechá se i zasmát, tak jsem tušil, že skutečnější komorní příběhová linka Koe no Katachi mě zasáhne hlouběji. Scénáristicky to není tak vybroušený, jak by se dalo očekávat, ale emoce, jo, ty odsud čiší jak z protrhlé hráze. I když postava Ishidy je hlavním vypravěčem, neskutečně hluboká postava neslyšící Shouko je alfou omegou chvilek nejstrhujících. Silné momenty jsou dávkovány a rozpoloženy s chirurgickou přesností; když se přistihnu, jak zírám s otevřenou pusou anebo jak nahlas volám "Delěj, běěěěž!" (diváci pochopí kdy :-) ), tak vím, že mě tvůrci mají tam, kde přesně chtěli: V hrsti. Atmosféricky to nemá chybu i přesto, že děj za žádných podmínek nikam nespěchá, mám drobné výčitky vůči pár twistům. Nemužu se ubránit dojmu, že k jejich docílení se muselo sem tam sáhnout k trochu hloupějším a nevěrohodným sekvencím, mírným a krátkodobým zatměním myslí některých do tehdy názorově jistých postav anebo postrčení některé z nich směrem, který byl pro ní netypický. Malinko mi též vadilo až nezdravě časté se omlouvání a párkrát se buďto vzlykalo až moc hustě anebo až moc frekventovaně, ale to jsou drobnosti, které rád odpustím. Proč? Protože Koe no Katachi je jeden velký příběh o lidskosti. Dozajista si to uvědomujeme, že jsme tvorové chybující a je pak jen a jen na nás, jestli to žehlení našich dávných bot má význam. Pokud nad odpovědí váháte (po pravdě, i kdybyste neváhali), určitě si udělejte chvilku pro tento emotivně charakterní příběh Ishidy a Shouko. V mých očích je totiž dospělejší Koe no Katachi výrazně silnější zážitek co Kimi no na wa a zcela zaslouženě patří na piedestalu v této kategorii k dílům nejlepším. 90%. P.S.: Film může působit ne úplně zakončeně - doporučuju si přečíst posledních 5 dílů mangy a o to víc pochopíte například počáteční tvrdohlavou toleranci Shouko k šikaně své osoby. ()
Každý tyran má svoje vlastní běsy, což ale oběti může být zcela ukradené. Ne však v případě neslyšící Shouko, která je tak hodná a laskavá, že se nedá věřit, že by taková dívka někdy skutečně mohla žít. Stejně jako její tyran, který pod vlivem vlastní zkušenosti, otočí. Je to pohádka, ale jako takovou ji beru. Není totiž jednoznačná. Následky šikany nezahladí lehce, naopak, co se stalo kdysi, má následky ještě po letech. V tomhle už mi psychologie postav seděla víc. Včetně napětí mezi hlavní dvojicí, kde už od začátku jde o vztah, který není přímočarý. Dobře prokreslené jsou i charaktery vedlejších postav. I když zrzavý kámoš tam byl citelně jenom do počtu. SOUHRN: Izolace je příšerný trest. ()
Soudě dle hypu, kterého byly plné chaty, diskuze a další podobná místa na internetu bylo vidět, že o Koe no Katachi je zájem snad podobný jako o Shinkaiův opus magnum - Kimi no na wa. V mnoha ohledech jde o opravdu vyjímečné dílo, které je stejně jako Makotův poslední film skvělou reklamou na Anime zejména pro lidi, které se v tomhle zábavním odvětví vůbec nepohybují. -------- Scénář o chlapci Ishidovi, který šikanuje do jeho třídy nově příchozí hluchou spolužačku Shouko, přičemž později svých činnů hodně lituje by takhle na první dobrou asi dost sváděl k očekávání přílišně prvoplánově ubrečené romanci. Tím spíš je skoro neuvěřitelné, že takový film vlastně skoro vůbec není. Poté co si na začátku, naštěstí poměrně svižně, odbude část o šikanování nastupuje zcela dospělá a výborně napsaná vyrovnávací, místy až skoro psychologická rovina scénáře o pokusu o omluvu a o vyrovnání se ze sebou samým. ------- Do toho navíc scénář čas od čas střihne i nějakou odlehčenou momentku připomínající dobrácký a lehký humor známý ze slice of life žánru ------ Technicky se Koe no Katachi nedá v podstatě nic vytknout, výborně vypadá a ještě líp zní (The Who na začátku je extrémně přijemné překvapení a k dané části se geniálně hodí).-------- Snad jen menší výtku bych měl k pár poněkud hluchým (hehe :) místům a trochu uspěchanému závěru. ------- Celkově ale není co řešit, Koe no Katachi dává divákovi celou řadu otázek, protože to je zčásti dost silný sociální komentář. Až na pár míst scénář šlape jako hodinky, skvěle střídá silné a odlehčené momenty, spoustu výborných postav (sestra Shouko je super !) a až na pár momentů, kdy lehce drhnou dialogy je výborně napsaný a jeho přesah je místy tak silný, že bude ve spoustě lidech rezonovat hodiny a možná i dny po dokoukání. Trošku slabších 5*. ()
Málokdy se stane, že by mě nějakej film rozbrečel tolikrát jako tenhle. U filmů to ze mě leje vcelku často, to se přiznám, ale většinou maximálně jednou. Za to tenhle kousek? To je jiná, panečku. Nevěřila jsem, že je tak dojemnej, jak se všude psalo. Byl. Takže doporučuju vzít si kapesníky. Tenhle film vás dostane tím, jak neskutečně uvěřitelnej a reálnej je. Šikana, vzájemná neschopnost si porozumět a konečně odpuštění ostatním, ale hlavně sobě. No řekněte, kdo takovej příběh nezažil, nebo aspoň nebyl svědkem? Zasáhne vás přímo do srdce především tím, jak se dokážete ztotožnit minimálně s jednou postavou, který jsou až moc lidský - každá má svoje chyby a každou jste schopný pochopit. Hlavně si nemyslete, že je to další milostnej příběh tisíckrát omílanej dokola, protože je hlavně o životě a milostná zápletka je jenom malá součást. Jako někdo, kdo se romanťárnám vyhýbá obloukem, jsem toho důkazem. A jak mohla porota Oscarů zvolit Boss Baby místo tohohle filmu, to v životě nepochopím. Hodnocení: krájí někdo cibuli?/10 ()
Anime dramata jsou v Česku stále celkem neprozkoumanými vodami, což je docela škoda, protože sem tam se objeví dílo, který člověku dokáže, že Miyazakiho filmy nemusí být jedinými dobrými anime výtvory. A Silent Voice bylo nakonec docela pěkné. Ze začátku jsem se bál, že snímek upadne do takového toho utahaného melancholického stavu, kde hlavní postava má sentimentální monology, ale nakonec z toho vznikl hezký příběh o přátelství, trpkém pocitu viny, porozumění a samozřejmě lásce. Ani toho kýče tu člověk příliš nenajde, plus po animátorské stránce je to radost pohledět. Souvisí s tím i několik originálních nápadů, které se autoři rozhodli implementovat do vnímání světa a lidí hlavního protagonisty, kterého zžírají vzpomínky na základní školu, kde krutě šikanoval jednu milou hluchoněmou spolužačku. Chemie mezi hlavními aktéry dost dobrá, plus je fajn, že autoři vdechli duši i ostatním vedlejším postavám, díky čemuž to nejsou jen pouhé red herring charaktery. Určité utahanosti se film ale nevyhnul, plus si myslím, že byl i zbytečně moc dlouhý, tudíž některé scény absolutně zbytečný. Jinak ale spokojenost, rozhodně daleko lepší než v létě zhlédnutý "Your name", který je z nějakého důvodů hodnocen lépe. Průměrné 4* ()
Proč jen z toho neudělali seriál? Až posléze jsem se dozvěděl, že existuje předloha - (obsáhlejší) manga. Obří cast lidí, jejichž osudy a osobní vztahy by vydaly minimálně na jednu sérii plnohodnotného anime, a já bych je rád při nich sledoval. Character arc hlavního hrdiny byl možná dokončen (jestli se to tak dá říci), ovšem ostatní si tu cestu musí podstoupit. I kdyby se jednalo jen o roztažení filmu, tak bych s tím problém neměl. Nepočítaje time-skip oddělující dětství a dospělost se všechno dělo příliš rychle na vybudování si většího pouta s postavami. O obsahu netřeba hovořit, pochybuji, že by se našel někdo, kdo by s napravenými "hříšníky", výchovnými poselstvími nebo s ne-oscar-baitovým, obyčejným vyobrazením často tabuizovaných věcí měl problém. ()
Ukážkové majstrovské dielo označujúce ľudské hodnoty, rozmanitosť ľudských charakterov, ľudské činy poukazujúc na to, ako ľahko môže niečo úplne ovplyvniť človeka a či v duši človeka môže prejsť nejaká hlbšia zmena. Nesmiem zabudnúť na geniálne prezentované postavy či emócie, perfektívne a ťažko exspirované momenty. Krásy tohto diela som si začal všímať až po následujúcich projekciách, prežíval som to stále viac a hluchých miest tu je naozaj len minimum. ()
Fanoušek Anime bude u tohoto dvouhodinového opičího potratu z okna hodinu řvát, že Jamada je hrdina, nicméně já uděluji tomuto snímku, který mě absolutně nezaujal, nekompromisní odpad! Postscriptum: Nedoporučuji u toho poslouchat Roberta Parkera. ()
Film jsem shlédl bez jakéhokoli očekávání. Už prvních pár minut mě oslovilo úžasou hudbou, animací a smyslem pro detail. Kam se hrabe to anime s vlakem... Ještě jednou chci zdůraznit: detaily v tomto filmu jsou přímo úchvatné. Ať už se jedná o plakáty, utility na kole, oblečení, vodu, okolní svět prostě žije! Neexistují zde žádné zastavené postavy, na všechno je radost pohledět. A ta hudba, hlavně tedy klavír, ta prostě dojme... Teď však to nejdůležitější, a co příběh?. Příběh je ze začátku neskutečný, vtáhne do světa, sžijete se s postavami, oblíbíte si je, nebudete je mít rádi, budete jimi opovrhovat, říkat si, jak se tak mohou chovat. Prostě a jednoduše - wow. Všichni tu mají nějakou osobnost, která není dána neproměnlivým charakterem, ale prostou lidskostí a (hlavně ze začátku) mladým věkem. Příběh jako takový vtáhne a jen tak nepustí. Ať už jsou scény barevné, šedé, tiché nebo hlasité, pořád se něco děje. Co jsem zpozoroval byla prakticky neschopnost předvídat, co bude následovat. To je u mě velké plus. Trochu to přehnali s koncem, který je takový to "happy ending za všechny prachy", ALE nijak to nenarušuje celkový dojem. Hit roku 2017, film, který bych doporučil jako rodinný snímek pro večení pohodu či na příští Animefest pro ty, co ho přehlídnou. Rozhodně doporučuji. Udělejte si pohodlí, přichystejte čaj a nějaké jídlo, zavrtejte se do postele a užijte si tento krásný snímek. Podoba hlasu, pěkných 92 % ()
Nadherne vypadajici i znejici emocionalni anime krasa, ktera me zasahla jako uz dlouho nic. 9/10 ()
Velmi originální japonské anime. ()
Reklama