Réžia:
Tomáš PavlíčekKamera:
Jan Baset StřítežskýHudba:
Aleš BřezinaHrajú:
Ivana Chýlková, David Vávra, Jana Synková, Jan Kačer, Tereza Ramba, Jan Strejcovský, Judit Pecháček, Michael Pitthan, Václav Kopta, Zuzana Kronerová (viac)Obsahy(1)
Rodičia predávajú starú chatu, ktorú už veľmi nevyužívajú. Pred odovzdaním chaty novému majiteľovi sa však matka (Ivana Chýlková) rozhodne usporiadať poslednú poriadnu rodinnú stretávku. Zvyšok príbuzenstva však neprejavuje veľké nadšenie, takéto stretnutia bývajú vždy dosť psychicky náročné. Starý otec (Jan Kačer) je už duchom skôr neprítomný, otec (David Vávra) tieto akcie odmieta, syn (Jan Strejcovský) je skoro stále pripitý a ironicky glosuje svet okolo sebe vrátane rozpadajúceho sa vzťahu s priateľkou (Judit Bárdos). Stará mama (Jana Synková) je špecialistka na úprimné dotazy, ktoré ostatných privádzajú prinajmenšom do rozpakov. Nevyrovnaná dcéra (Tereza Voříšková) na chatu prinesie svojho úspešného nemeckého priateľa (Michael Pitthan), ktorý sa jediný na rodinný výlet teší, pretože nevie, do čoho ide. Nádej na idylický víkend na samote u lesa rýchlo skončí, ale naozajstné dobrodružstvo začne skoro ráno, keď rodina zistí, že sa niekam stratil starý otec. Stopy vedú do lesa… (Cinemart SK)
(viac)Recenzie (398)
Tahle minimalistická komedie stojí podobně jako třeba Výlet na rodinných setkáních, při nichž se odhalují hříchy minulosti. Divák se baví, jelikož poznává v příběhu samozřejmě i svou rodinu. V tomhle nenápadném filmečku je ale toho pod povrchem mnohem více, vyjadřuje se totiž třeba ke kulturním rozdílům. Vše je však podáno velmi stereotypně a ačkoli výsledný mišmaš stojí za pozornost, o fascinující a sžíravou satiru se nejedná. Přesto velmi sympatický kus, kterému fandím. ()
„Všichni jsme úplně blbí.“ Nevím, nakolik jde o zásluhu spoluautorky scénáře Lucie Bokšteflové, ale Chata na prodej mi přišla tematicky i formálně soustředěnější než Parádně pokecal i většina Pavlíčkových studentských filmů. Osm postav (plus Pepa), které jsou různě kombinovány, aniž bychom měli jistotu, kdo nakonec skončí s kým. Dvě auta s proměňujícími se řidiči i pasažéry. Jedna chata, která je jako řada dalších později rozvíjených motivů (pouštění normalizačního popu na gramofonu, první zmínka o chatě jako „malém moři“, otcova submisivita) představena už v první části filmu, kdy zároveň lépe poznáváme postavy, s nimiž tak neztrácíme kontakt ani poté, co se začnou chovat trochu výstředně (kostým medvěda) a hystericky (knižní válka) a baví nás s nimi trávit čas i během scén, které jsou založené více na atmosféře než na ději (ale dokážu si představit, že právě kvůli pomalejšímu tempu film méně empatickým divákům, očekávajícím zběsilou taškařici, přijde zdlouhavý a nudný). Divácky vděčná, po celou dobu vkusná, decentně intelektuální (postavy po sobě házejí knihami a znají Bergmana) komedie funguje zároveň jako uvěřitelné vztahové drama i jako výpověď o Češích, kteří se (n)ostalgicky ohlížejí za minulostí a lpí na své zaprděné pohodě (i když už nemusejí) a chlubí se tím, že jsou první v počtu chat na osobu (i když jsou druzí). Téma návratů lze ale ve světle nečekaného (a dojemného) závěrečného setkání - kdy vychází najevo, že pro vyprávění směrodatnou (neboť vše završující) postavou byla možná ta, která za celý film téměř nic neřekla - vnímat obecněji. Touha vrátit se do dětství, do přírody, k vlastní podstatě, od které nás odvádí civilizační „zmätok“. Klid přitom paradoxně nachází pouze údajně dementní děda. Všichni ostatní se nejprve v přeneseném, během bloudění lesem v doslovném významu ztrácejí. Chata na prodej mě bavila kompozicí celku i jednotlivých záběrů (které jsou mnohdy vtipné už jen tím, kde a jak postavy sedí/stojí), v mezích žánrů uvěřitelnými a výborně zahranými postavami (dokumentarista Jan Strejcovský je přirozený talent), pokorou vůči konvencím žánru a zároveň schopností žánr nenásilně přesáhnout směrem k závažnější výpovědi (hrdinové si občas bez obalu říkají dost zraňující věci). Zřejmě nejuspokojivější tuzemská žánrovka od Okresního přeboru. 75% ()
Nečekal jsem naprosto nic, proto teď možná mírně nadhodnocuji, ale zatím to tak zůstane. Tomáše Pavlíčka si budu muset začít všímat víc, protože to, co zde předvádí on se spoluscénáristkou, oba narození koncem osmdesátých let, je prostě neuvěřitelné. Naprosto reálné situace, věty, problémy, minulost souvisí se současností a nakonec se stejně nic nevyřeší... Kvituju zajímavý casting (Chýlková a Vávra), ječák Jany Synkové je zas po čtvrtstoletí využit v kvalitním filmu... Snesitelná stopáž, inteligentní humor... Pevně jsem doufal, že podzim bude letos v českém filmu kvalitní (Všechno bude, Domestik, Mars), ale že začne takhle jedinečně, bych si vůbec nepomyslel. 90%. ()
Docela mě ten film zamotal šišku. Jo, dej si ho v létě ideál v letňáku s pivkem a zasměješ se, ale ono to někdy pálí docela vostrejma ("ty žádnou rodinu nemáš"), jenže dál se jednotlivé postavy neřešej, jen vždy kousknout a jít dál a já právě nedokážu odhadout jestli to byl záměr nebo neschopnost. V každým případě konec měl být úplně jiný. Co se však povedlo na výbornou je casting. Jana Synková když spustí s tou svou hlasovou intonací, tak je člověk nasranej jak trestaneckej kýbl. Postavy ve finále docela nenápadný, ale zajímavý, jen u Terezky mě přišlo že její postava už je trošku přes čáru. Vašek Kopta výbornej, Judit krásná, Ivanka skvěle civilní a Honza Strejcovský mě nejblížší. Knížní bitka, auto dialogy luxusní. Určitě se na to chci podívat znovu, ten film není tradiční český ha ha ha jak by se mohlo zdát a za to palec nahoru, ale zatímco strejda trautemberk měl kyselo moc kyselé, já mám tenhle český film moc evropský. ()
I přes skutečnost, že je tu každá postava vyhrocená do absolutna, se jedná o hodně slušnou komedii založenou na jednoduché myšlence, kterých jsme tu před desítkami let měli celou řadu. Tomáš Pavlíček totiž absurditu jednotlivých postav využil na maximum, takže kromě toho, že se na herce a především herečky hrozně hezky koukalo, bylo tu kvalitní i samotné prostředí chaty, které před plátnem vypadalo jak z pohádky z lesů a kapradí. Herecky mě bavila vysloveně celá rodina včetně Vaška Kopty, ale nejzajímavěji na mě působil David Vávra, kterého jsem hrozně rád po dlouhé době někde viděl. Jeho herectví založené na intonaci hlasu bylo radost sledovat...a poslouchat. Kéž bychom tu měli víc takových herců. Díky za skvělý film. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA ║Tržby Celosvetovo $542,000▐ úplne zbytočná flákota, nezáživná suchopárnosť, načo sa točia takéto filmy, pre koho? /15%/ ()
Vlídná chalupářská balada, která střídá momenty bystrého pozorovatelství a snaživá klišé deadpan komedií. Pointy tomu občas vyletí oknem, hudba Aleše Březiny je zas tak rozpustile a nablble návodná, ale když Kačer zasedne na posed, tak si člověk uvědomí, že Chata na prodej se dokáže dotknout sentimentu rodiny a chalupaření, tragikomiky všednosti. Solidně zahrané, hezky nasnímané a jednoduše příjemné jak opéct buřta a vdechnout při tom pár kuželek. Beru. ()
Novodobý Ecce Homo Homolka zkoumající národní mentalitu typické a typizované české rodinky na fenoménu chalupářství a chalupaření i osobním rodinném vztahu k jedné konkrétní chatě ztracené uprostřed lesa se vší tou nostalgií a rodinnými historiemi a vzpomínkami. Tomáš Pavlíček sice není úplný Jaroslav Papoušek, ale i tak dokázal napsat a natočit slušný film, přijde mi ale škoda, že danou (ze své podstaty vážnou až tragickou) zápletku vyprávěl zase rastrem Papouškovsko/Hřebejkovské tragikomedie a že nezvolil spíše čistě dramatický žánr, něco na způsob skandinávské filmové školy... ()
„KAM JEDEME?“ ... „NA CHATU!“ /// Taková normální rodinka... opravdu! Nic neříkaj... jen se mračej... teda kromě Synkový, to je tchýně (matka) jak vyšitá... Celkem fajn pokusy (i výsledky) vo černej humor. Spousta ženskejch pochodovejch myšlenek (rejou a rejou a rejou...), chlapská uťáplost a chata, symbol odpočinku, bohatství i manželských nevěr... tentokrát na prodej. Sympatickej malej (českej) film. Takovej ze života. Ani ne tak z mýho, ale dokážu se tam „dostat“. Baví mě ten nenucenej životní humor i „sedmdesátkovej“ soundtrack. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Chystám se koupit chatu. 2.) Miluju ženský myšlenky. 3.) Nemiluju ženský myšlenky, ale miluju Judit Bárdos. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ** AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Po dlouhé době česká komedie, kterou jsem chtěl vidět a která byla fakt dobrá! Ze života odpozorované dialogy, fajn herci a solidní timing. Závěr možná mohl být údernější, ale i tak jsem spokojený jako v případě českého filmu dlouho ne. ()
Jsem nejistý. Bylo tam několik perfektních scén. Cesta na chatu je nejen proklatě vtipná, ale i důmyslná hra příčin a následků, kde humor nepramení jen z toho, jak se někdo zatváří, ale co ze situace vyplývá pro postavy, a tak to je víceméně po celý film, tedy alespoň na úrovni vystavění jednotlivých scén (byť celý děj překvapivě moc na tak mladého režiséra hraje na nostalgický fetišismus). Mrzí mě ale, že z těch zajímavě definovaných postav, které jsem upřímně chtěl poznat, v těch vtipných situacích nakonec nic nevyplývá. Když jsem s Tomášem Pavlíčkem dělal rozhovor, sám říkal, že Chata na prodej je spíš sled vtipných scének, o kterých ví, že jen problémově drží pohromadě - překvapuje mě, s jakou nevyhnutelností to sám přijal, když ačkoliv to určitě je problém filmu, není nějak hluboce zažraný v jeho jádru a naopak mám pocit, že stačilo celkem málo, aby tomu bylo jinak. Vlastně by stačilo, aby během jedné z posledních scén, té u posedu, která má být jistě magickým okamžikem spojení celé rodiny, byl vybudován nějaký vztah postav k oné situaci, aby to náhle zjevení mělo iluzi nějaké vnitřní hodnoty - právě v ten okamžik, kdy začne hrát dojemná mystická hudba a postavy zasněně hledí, aniž bychom chápali, co pro ně ten okamžik znamená, se odhaluje prázdnota - která ale nebyla nevyhnutelná! Stačilo by o deset minut natáhnout stopáž a méně hnát (postavy jsem si tak oblíbil, že mě štvalo, v jaké zkratce se posouvají jejich emoce a jak odnikud přicházejí některé jejich zkraty - chtěl jsem s nimi trávit víc času a dopřát jim trochu prostoru "být víc opravdoví"). Když ale k tomu filmu ale přistupuju jako k mainstreamové komedii pro masy, kterou v dobrém slova smyslu rozhodně je, tak jen stěží přemýšlím o lepším z tohohle ranku posledních let. 3 a 1/2 Zaokrouhlil bych nahoru, kdybych neměl dojem, že jediný důvod, proč ten film není lepší, je ten, že si tvůrci řekli, že "takhle stačí". PS: Docela zvláštní, že film je o prodeji chaty, kterou nikdo prodat nechce, z prodeje pro skoro všechny členy rodiny pramení dokonce smutek, nikdo netvrdí, že k prodeji musí dojít (není třeba představa mizerná finanční situace), a přesto se tento prodej z nějakého důvodu odehrává. Možná to svou nesmyslností mělo být poetické, možná to mělo být obrazem nesmyslných dramat, která lidi sami sobě bezdůvodně připravují? Kdo ví... ()
Při sledování jsem si chvílemi vzpomněl na německý film Divná kočička, který hravou formou zachycuje víkendový provoz jedné domácnosti - proplétání dětí, dospělých a zvířat v těsné kuchyni, zvuky pračky, hluk z venku... Ne že by Chata na prodej byla tak radikální jako Zürcherův film, ale v té hravosti, pestrobarevnosti a přístupu k postávám se mu trošku podobá. S příslušníky vícegenerační rodiny Pavlíček nezachází jako s vnitřně prokreslenými hrdiny (ani by na to tady neměl prostor), ale spíše je využívá jako figurky, s nimiž hraje škatulata. Různě je vedle sebe přeskládává (několikanásobné přesedání v autech), jako by chtěl vyčerpat všechny možnosti vzájemných interakcí. Pohrává si s incenováním prostředí a jednotlivými motivy (knihy, medvěd), které se v průběhu filmu proměňují. Ačkoli to vypadá, že Chata na prodej jen nostalgicky navazuje na typicky české rodinné výletnické komedie (Na samotě u lesa a další), ve skutečnosti k nim přistupuje sebeuvědoměle a zdůrazňuje trochu jiné věci. Místo hlášek je tu zásadnější struktura filmu, supraphonové songy znějící z gramofonu rozvíjejí vztahy mezi postavami. Asi jediný český film, co jsem ve Varech viděl, na který bych se v dohledné době rád podíval znovu. Přijde mi, že za ním stojí hodně mravenčí práce, která ve výsledku není tolik vidět, ale je tam. ()
-"What's so funny about Germany?" -"Nothing." Začátek mě navnadil jak bič, ale nakonec film došel jen na půl cesty. Mírně nadhodnocuji asi proto, jak tam Jan Kačer drží ty hrábě. ()
„A nechcete gumový medvídky?“ Jana Synková je bez diskuze tím nejlepším na filmu. Režisér Pavlíček má zřejmě hodně nakoukaného Saturnina, ale přitom mi nepřipadá, že by tetu Kateřinu vyloženě vykrádal, obě postavy jsou nádherně nesnesitelné. Jinak je to ovšem z hereckého hlediska chudší, snad s výjimkou příjemně civilního Vávry (jeho přirozenost vyloženě pohladí na duši, protože většina ostatních postav se chová hodně vyhroceně). Chata na prodej není špatná tragikomedie, tvůrci se perou se sondou do jedné „harmonické“ české rodinky statečně, problém ovšem je, že často zbytečně moc tlačí na vážnou notu, kvůli čemuž tu a tam úsměvná atmosféra „zatuhne“ a některé fóry a scény vyšumí do ztracena. A od házení knížkami jsem se pomalu ale jistě přestal bavit a uchechtl se až při závěrečném pohledu kamery (poněkud morbidní, ale vlastně proč ne). Celkově možná trošku zklamání, hodnotím lepším průměrem. „Mohli bychom to o pár dnů posunout?“ - „Ale já to chci převzít teď!“ - „Žena uvnitř brečí…“ - „Tak počkáme, až se vybrečí.“ ()
Stačí kombinace bublajících křivd a alkoholu a ani se nemusí v lesní chatě pouštět magnetofon se zaklínadly z Knihy mrtvých, aby se vyvolalo zlo.. Přirozeně působící repliky i vzorce chování takové normální české rodinky, perfektně padnoucí necizojazyčný hudební podkres a poměrně důležitá myšlenka, že je zbytečné lpět na záležitostech, které se při ohlédnutí zpět jeví jako zcela nepodstatné. Děda na posedu s ukazovákem u rtů na znamení ticha naznačuje, že je potřeba dívat se na věci shora, s jakýmsi božským nadhledem i laskavou přezíravostí.. Babka Synková se svým pronikavým hlasem prudí tak vehementně, že by zvlhl prach i Saturninovi.. ()
Chata na prodej je přesně takovým filmem, jakým by si kritici český film v ideálním případě představovali. Je to přímo hmatatelná vzpomínka na 60. léta, Honza Kačer tu dokonce hraje takovou jakoby symbolickou roli. Téma je o typickém českém utápění se v malosti a ve vychvalování fenoménu chatařství. Nevíme, co chceme, ale víme zcela přesně, co nechceme. Jednotlivé epizody se jistě brzy zapíší do zlatého fondu. Synkové uštěpačné poznámky, frky nyní velmi oblíbeného Kopty... talenty takových, jako je Chýlková, Vávra nebo Bárdos se tu vysloveně plýtvá. Příběh plyne, cyklí se, rozpadá se a opět se nachazí. Ideální materiál pro sledování během vlastní cesty na venek. ()
Hodlají prodat chatu uprostřed lesů. Definitivní podpis odsunou, aby pro poslední noc svolali mladší i starší generaci. Přijedou děti se svými partnery i její rodiče. A vytáhnou se staré křivdy, odhalí rodinná tajemství. Žádní velcí kostlivci to nejsou, ale divák poznává svou rodinu, povědomé situace, hysterické výstupy (knižní přehazovaná). Prostě typicky české chování. Se všemi neduhy. Nenápadná satira totiž stojí na hercích a solidně napsaných postavách: ať je to jízlivá babička, vilný soused nebo dcera trucující v kostýmu medvěda. Dočkáme se táboráku, teplých svetrů i československých hitů z gramofonu. Jsme holt nejen národem pejskařů, pivařů nebo houbařů, Česko je i chatařskou velmocí srovnatelnou se Švédskem. Kombinace melancholie a nostalgie jednoduše funguje. Tvůrci prostě sází na autentičnost, obyčejnost a přirozenost, snad žádná z postav nevadí, dialogy, které vypouštějí z úst, netahají za uši. Divák se rozhodně nepopadá za břicho, sympatické to ale je. A soustředěný Tomáš Pavlíček je nadějný příslib. ()
Zase po nějaké době více než dobrý český film... A navíc je to komedie! Sice cynická v duchu trilogie o Homolkových, ale pořád komedie. Parádně balancuje na té humorně-hořké hraně a je plná opravdově působících dialogů a různým způsobem krásných scén. To vše ve výborném hereckém podání (postavy nejsou žádné karikatury, David Vávra a Ivana Chýlková jsou skvělý pár, jedovatá Jana Synková využívá svůj jekot na maximum a Tereza Voříšková je roztomilá i v medvědím kostýmu včetně nasazené hlavy) a s pečlivou komorní režií. Film je věnován "našemu" Honzovi Kastnerovi a věřím, že by se mu líbil, protože prostě není blbý. ()
Ani komedie ani drama. Příliš mnoho postav, než aby mohly jít do hloubky, žádné zajímavé nezapomenutelné momenty. Jediné, co opravdu potěšilo byla krajina a retro muzika. (1.9.2019) Může obsahovat spoiler: O den později jsem si sedla, uvařila si kafe a pohodně se usadila. Na druhý pokus to nebylo zas tak marné, ale přece kus chyběl, aby se z "na prodej" stala chata "nezapomenutelnou" Vezmu to popořádku. Obsazení bylo skvělé, proti hereckým výkonům nemám námitek. Zaujalo mě, že retro vzpomínkový film s fenoménem chat natočil režisér a scénáristka kolem třicítky, tedy ve věku, kdy nemohli velký boom chataření zažít. Scénky z rodinného života jsou celkem dobře rozvržené, trošku v ústraní jsou muži. Děda je nevyužitý potenciál, jeho glosy "od věci" ale v kontextu událostí mohli příběh patřičně okořenit, on i otec mají pasivní role, Sebastián se rovněž projevuje minimálně, nejvíc se projevují syn a Pepa. Zato ženské figury jsou akční až až. Jsou mnohem sdílnější, komplikovanější a nevyzpytatelné. Humor se spíš nastíněný, můžete se občas pousmát, ale žádný zabřichopopadák to není. Osobně jsem postrádala trochu víc té životní filozofie. Povedla se atmosféra od kýčovitého vybavení chaty až po kostýmy a muziku. Ještě by to chtělo chlastat Růženín z hořčičáků a iluze 70. let by byla dokonalá. Výběru barokní hřbitovní brány z Hořic v Podkrkonoší tleskám. ()
(Skoro) všechno co chcete vědět o Češích v milém rodinném polo-retru, ve kterém se vlastně neděje vůbec nic a zároveň hrozně moc. [Netflix] ()
Reklama