Réžia:
Gilles LelloucheKamera:
Laurent TangyHudba:
Jon BrionHrajú:
Mathieu Amalric, Guillaume Canet, Benoît Poelvoorde, Jean-Hugues Anglade, Virginie Efira, Leïla Bekhti, Marina Foïs, Philippe Katerine, Félix Moati (viac)Obsahy(1)
Keď depresívny Bertrand trpiaci krízou stredného veku, odpovie na inzerát, ktorý hľadá nového člena do družstva mužského synchronizovaného plávania (áno, máme na mysli mužské akvabely) netuší, že v amatérskom družstve nájde nielen priateľov, ale i novú chuť do života. Komédia nielen o tom, ako dlho musíte zadržať dych, abyste prežili život. (Continental Film)
(viac)Recenzie (101)
Vidět jednou plně stačí, ani to ale není k životu potřeba. Milá komedie, co zahřála u srdce (při nulových očekáváních) a pořádně zastudila (letní kino na KVIFF). Na Frantíky moc hezký počin. ()
Moc se mě líbilo, že příběh je postaven na dospělých chlapech. Paradoxně se mě víc než klíčový spojovací prvek mužského akvabelství líbily více scény jednotlivých mužských akvabel v soukromém životě, tam jsem cítil skutečný život mnoha mužů a akvabelství jsem bral hlavně jako klíčovou záminku k humoru, ale taky ukázku toho, že i loseři potřebují sdílet své pocity s někým dalším (sauna/šatna). Na můj vkus zbytečně protahované a některé scény vyhrocené, těžko bych dokázal nacvičit nějakou sestavu, kdyby mě trenérka neustále jenom nadávala, že jsem sračka, ale jasně vtipný to občas bylo. Příjemný bylo i obsazení mužských postav, hlavní role velké hvězdy fr. kinematografie. Nedivím se, že to ve Francii láme divácké rekordy, ja se v kině na zahajováku FFF cítil fajn, ale znovu není potřeba. ()
Na Francii poněkud vlažnější komedie, kde největší lákadlo je Benoit Poelvoorde, který na můj vkus nemá tolik prostoru, kolik by mít měl. Mužské Aquabelly jsou neotřelým nápadem a herecká sestava je zvolena trefně. Jakmile příjde na scénu nekompromisně sprostá trenérka na vozíčku, tak je postaráno i o humorné scény. Finále příjemně dojemné. Příjemný film, ale spíš jen na jedno podívání. Francie nabídla vtipnější kusy. 65% ()
"Bez podstavy nebudou zvedačky, vyhazovačky, šou ani mistrovství. Takže od teďka přestaňte laskavě dýchat." Úvodem se musím přiznat, že jsem v tom viděl Vybíjenou. Jednak drsná vozíčkářská trenérka Amanda se nápadně podobala legendárnímu Patchesovi O´Houlihanovi a představování týmů na mistrovství světa bylo taky dost podobný. Taky je nutno podotknout, že chlapi lehce za zenitem se ve filmu rozhodně neztrapňujou poprvé. A teď k tomu pozitivnímu, což jsou akvabeláci. Jsem toho názoru, že z tohoto nápadu šlo vytřískat mnohem víc, ale o zábavu se chvílema bezpochyby jednalo. Taky Bertrandovy záchvaty upřímnosti mě docela pobavily. A nakonec jsem poděkoval Všemohoucímu za to, že jsem z podstaty samotář a proto nemusím hledat nový kamarády na podivnejch místech. ()
Nevím, zda jde o vědomou nebo dokonce přiznanou inspiraci známým britskýmí snímkem Do naha!, ale ti, kteří britskou komedii viděli, si záhy uvědomí značnou podobnost v zápletce. Právě ve srovnání obou snímků se ovšem odhalí slabiny francouzského přístupu k látce. Britové natočili vtipnou komedii, která vyznívá i realističtěji, nemusí si pomáhat berličkami a je tam mnohem výraznější sociální rozměr. Francouzi to výrazně tlačí do komediální polohy, ale ta snaha se míjí účinkem. Místy to připomíná boxera se slušnou technikou a fyzičkou, který ale boxuje se zavřenýma očima. Pokud někde film funguje, je to spíš ve vážnějších polohách. Lellouche jako by nedokázal najít správnou polohu a neumí si vyjasnit, co vlastně točí. Snímku navíc výrazně škodí přepálený happyend. Je to škoda, protože se v Utop se, nebo plav sešla skupina výrazných tváří francouzské a belgické kinematografie. Celkový dojem: 45 %. ()
Muži v istom veku strácajú v sebe chlapca. A začína im regulárne preskakovať. Depresie, rozchody, starosti s rodičmi, deťmi. Riešením niekedy bývajú mladšie partnerky. Ale to je tak na chvíľu. Pretože mŕtvičné žily sa hlásia o slovo. Alebo nájsť si nejakú kokocinku, nie na zárobok, lež na zábavu. Komu sa to zadarí o zábavu má postarané. A je úplne fuk, či je z toho nejaká medaila. Chápem, že film to tak musí mať, lebo však komerčný a všetci sme straky túžiace po lesklých hovadzynách. Ale aj bez toho to ide. Lebo inak, bez srandovnej aktivity (alebo aj pasivity) sa naozaj väčšina topí v rôsolovitom stredostavovskom želé. Podarená záležitosť o realizácii zdanlivej nemožnosti v živote zdanlivo na spoločenskom okraji. Hoci trochu moc na efekt, ale tak to v komerčnej kinematografii už chodí. ()
30% hned od začátku to působí jak vykradacka Do Nahá (1997), postupně se ukazuje že jen námět je podobný, ale jinak to kvalitam britského filmu nedosahuje. Velká nuda ()
Tak jsem si říkala, že když v tom hraje současný nejlepší belgický komik, že to bude sranda. Nu, nebyla. Dostalo se mi hořkosladkého filmu o touze nikdy nic nevzdávat. ()
Ajaj! Naprosto zbytečně sluníčkové zakončení podráží do té doby dobře našlápnutou ironickou komedii... ()
Skvělá bláznivá podívaná. Sice trošku jednodušší, ale za to se člověk zasmál. ()
Mírně úsměvná nenáročná komedie, jejímž hlavním nepřítelem je málo humoru a přehnaná délka. Příběh je taková bazénová variace na Do naha s poselstvím, že sportovní úspěch vyřeší všechny vaše problémy, akorát tedy podstatně hůř napsaná a režírovaná. Úvodní hodinová expozice (než se začne pořádně trénovat) je hrozně úmorná a metafory točící se kolem koleček a čtverců jdou zcela mimo. Efektních závěrečných 15 minut je docela uspokojivým vykoupením za tu bídu předtím, ale zas je divné, že plavci předvádějí choreografii, kterou jste je nikdy předtím neviděli trénovat. ()
Po svérázném úvodu jsem čekal zábavu, ale přišlo něco, co bych označil termínem „depresivní komedie“. Lámat se to začalo až v polovině se změnou trenérky. Přihlášením týmu na mistrovství světa vyplněním formuláře na internetu jsme se sice dostali do škatulky sci-fi, což jsem po sociálně pojatém úvodu nečekal, ale proč ne. Nakonec jsem se vlastně i celkem bavil, a ačkoli jsem to nečekal, došlo i na sportovní výkony. Sice mi připadá, že potenciál nápadu byl větší, ale i tak dobrá práce (70%). ()
Hodnotím pěti hvězdičkami, protože tohle je přesně šálek mojí kávy. Já miluju milé, nenáročné a přitom lidské příběhy, ve kterých je sranda, láska, úcta člověku ( klidně od lůzra k lůzrovi) a nějaké to vydřené vítězství, nejlépe nad sebou samým. V předvánočním shonu mi francouzská komedie přišla vhod a moc ráda se na ni podívám i v budoucnu. Stopáž mi nevadila, bavilo mě to od A do Z. ()
Film se promítal na mnohých světových filmových festivalech. Vychází z reálných problémů existenčních. Hlavní hrdina sice také nemá práci, je závislý na výdělku manželky a od syna momentálně zoufalého kvůli akné se mu dostává přezíravosti, nicméně nevypadá, že by mu hrozila sociální katastrofa; spíš psychické trauma středního věku. Polyká prášky, ubíjí čas, potřebuje někam patřit; právě z pocitu vykořenění odpoví na inzerát, který hledá nové členy „mužských akvabel“. A tak nalezne společenství různých ztracenců, kteří se v sauně zpovídají ze svých smutků. Někdo nedostal kvůli svému věku bankovní půjčku, jiní mají potíže v zaměstnání, v partnerském vztahu nebo s potomky. Než se všichni představí, vyprávění se neúměrně vleče. Tím více, že navzdory příkladné sestavě francouzských hereckých hvězd, kterým jednoznačně vévodí Mathieu Amalric, působí vlastně všichni takřka stejně, tedy stejně utrápeně, a ve svých výlevech plných stesku jsou tak jednotně civilní, až nezajímaví. Pohled na více nebo méně pupkaté pány v plavkách budí úsměv, i když spíše útrpný, nicméně zas tak originální nápad to není, s podobným prvkem přišel už český film Manžel na hodinu. Ale hlavně to není vyložené komedie. Po většinu času se totiž hrdinové kvůli pocitu chlapského selhání vyloženě utápějí v melancholickém poraženectví a v abstraktních depresích. ()
Outsideri vlastných životov idú prekonať samých seba, aby získali svoju sebaúctu a uznanie. Muži v tomto príbehu príjemným a ľudským spôsobom hľadajú cestu k sebe a svojim blízkym a treba priznať, že ako spojovací prvok mužských akvabel je viac ako vydarený. Snímok má hudobný osemdesiatkový feeling, dobrý humor a citlivý prístup k problémom. ()
Vlastně velmi zdařilý kus na poli terapeutické underdog story, který ji propojuje s tolik aktuální krizí stárnoucích mužů, ztrácejících své místo v novém světě už jen z důvodu, že se dokáží identifikovat pouze se vzory starého světa. Synchronizovaný tanec pak má být tím prostředkem, který ačkoli by jim měl ubrat na jejich mužské hrdosti, tak naopak jim pomůže restartovat vnímání sebe samotných a dovolit jim opět pozvednout hlavu. Koneckonců Gilles Lellouche se spíše než jako režisér aproboval v hereckých rolích gangsterů nebo gritty poldů, takže s nástrahami blížící se padesátky se nejspíše taky tímto filmem vyrovnává. Na rozdíl od většiny zámořských komedií má Le Grand Bain dvě velké výhody. První je, že Lellouche s kameramanem Tangym mají cit na obrazy, situace a práci s prostorem a proto je film formálně o dost dál, než většina jeho žánrových souputníků. Druhá je nepříjemně věrně zahraný stárnoucí muž, naprosto vyčerpaný dvouletou depresí, kterého ztvárnil Mathieu Amalric. Ta nekonečná únava, nechuť, prázdnota, ambivalence, lenost i ty krátkodobé manické pocity radosti či vzchopení se, to všechno se ukrývá v tom jeho až děsivě zničeném pohledu. Tak a teď, proč to vlastně není dobrý film. Ve výsledku totiž odhalí, že vlastně jeho myšlenkou není dopřát postavám nový životní cíl a postavit je zpátky na nohy. Jeho pointou totiž je, že zdrojem neštěstí a úskalí protagonistů je vlastně to, že se do poslední chvíle odmítali přizpůsobit systému (jež film sám doposud kritizuje) a vlastně jejich vykoupení vychází z toho, že onen systém se rozhodli nakonec vzít na milost. Jenomže kruh do díry na čtverec nedáš kapiš? A pokud ten kruh tomu čtverci přizpůsobit dokážeš, tak kde potom v tom přizpůsobování chceš skončit žejo? ()
Tvůrci si měli nejdřív rozmyslet, co chtějí natočit. Crazy komedii, kde vozíčkářka mlátí bandu loserů klackem? Nebo studií lidí středního věku, kteří nejsou šťastni a neví, jak to změnit? "Do naha!" byl mnohem uvěřitelnější, lidštější a (hlavně) vtipnější film. Sorry. Je to strašné dlouhé, humoru je na ten čas málo a jako celek to nesedí dohromady... ()
Čekal jsem teda kopec srandy a zábavy, ale žena co kouří v bazénu a zkouší děduly učit ve vodě mě moc jako příběh nenadchla. ()
Parádu tomuto filmu udělalo závěrečné vodní vystoupení. Kameramansky i hudebně krásně ztvárněné (přechod z tuctového songu do symfonie a z civilní kamery do umělecké). Zahájení FFF. ()
Podobným francouzským komediím většinou podlehnu, ale tohle už jsem tvůrcům nesežral. Neříkám, že to nemá fajn místa, ale jako celek to nedrží pohromadě ani trochu. Aneb udělejme ze všech postav psychicky labilní jedince / smolaře / podivíny / handicapované - a ještě se veškerým těm problémům povrchně vysmějme. Přesně na tomhle principu to bylo založený a to mě nějak nebavilo - opravdu dobrý humor se podle mě tvoří jinak. A o tom, že je to celé nereálné, do extrému hnané a stopáž 122 minut je totálně nesoudná, už radši pomlčím. Čekal jsem opravdu mnohem lepší kvalitu a větší zábavu. ()
Reklama