Réžia:
Roland EmmerichScenár:
Wes TookeKamera:
Robby BaumgartnerHrajú:
Ed Skrein, Patrick Wilson, Woody Harrelson, Luke Evans, Mandy Moore, Luke Kleintank, Dennis Quaid, Aaron Eckhart, Keean Johnson, Nick Jonas, Ecuši Tojokawa (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Bitka o Midway je epická sága o napadnutí americkej flotily a hrdinstve pilotov a veliteľov námorných síl, ktorí napriek ťažkým podmienkam a obrovskej nevýhode dokázali poraziť silnejšieho nepriateľa. Títo americkí bratia v zbrani pri Midway bojovali v mene demokracie a slobody, aby napokon vojská japonského cisára dostali na kolená. Šlo o jednu z najslávnejších bitiek na mori a vo vzduchu, ktorá vďaka nesmiernej odvahe a statočnosti amerických bojovníkov významne prispela ku konečnému víťazstvu spojeneckých vojsk v 2. svetovej vojne. (Forum Film SK)
(viac)Recenzie (402)
Typický Emmerich. Nemám nic proti používání CGI, když je to ku prospěchu věci - například vesmírné lokace, věci technicky nereálné a mnoho dalšího. Každopádně nic se nemá přehánět. To ale zjevně nikdo Rolandovi neřekl, a tak v každé druhé scéně dostáváme krásné pohledy na zelené plátno, které se vyskytuje i na místech, kde se dalo celkem jednoduše točit i bez něj. Nemluvě o "gumových" lodích a explozích, které by si zasloužily ještě nějaký ten týden péče ve studiu. On by to nebyl ani takový problém, kdyby zbytek šlapal jako hodinky. Ale on nešlape... Postavy jsou naprosto o ničem, herecké hvězdy jsou v jejich rolích absolutně nevýrazné až zbytečné a příběh obsahuje spoustu nadbytečných odboček, které nemají žádný podstatný vliv na hlavní směřování děje. Tvůrci se ke smůle všech okolo snaží postihnout co možná největší časové období, a tak místo pořádné bitvy u Midway sledujeme k krátkém sledu Pearl Harbor, bombardování Tokia a Marshallovy ostrovy. V neposlední řadě také dojde na samotnou Midway, ale ta jako taková zabírá 1/3 maximálně 2/5 stopáže. A to je už z principu špatně. Na druhou stranu se nedá říct, že by tady někdo podcenil faktografickou přípravu. V tomhle ohledu se totiž film drží obstojně a na plátno převádí i různé situace doložené dobovými fotografiemi. Celkově je tak pro mě Bitva u Midway průměrná a na poměry válečných snímků až mírně podprůměrná podívaná, která brzy vyšumí. Možná to ještě změním, ale nakonec za dvě. Toho špatného tam bylo více, než toho dobrého. ()
Klučičí střílečka spolehlivě servírující všechny osvědčené emmerichoviny - super casting, vypiplanou kompozici a v závěru i přepálený americký patos. Dějově bohužel zmatečná - strategie řešené nad mapama a občas i návaznost akčních scén nedávají smysl. Ideologicky taky pro-čínská, bez tamnější investice by film nejspíš nevzniknul (nikdy na něj nemohlo přijít tolik diváků, aby se jeho technické provedení zaplatilo). Digitál obzvlášť po nedávném (šestém) Terminátorovi více než povedený. ()
Ideální definice tříhvězdičkového filmu. Člověk tak kouká na tu ústřední bitvu, na ten shluk pixelů a přemíru CGI renderovaných záběrů a říká si, že lepší je počítačové hry hrát, a ne se na ně dívat. Ale zvykne si a nakonec uzná, že to celé vyprávění má překvapivě paramatry ucházejícího historického bijáku. Dávkování informací je tu poměrně strohé, což je dobře, vyjma závěru na nás Emmerich netlačí nepříjemný patos, a ve výsledku je to o dost lepší (pokud mám srovnávat) než Bayův Pearl Harbor. Ten byl hlavně červenou knihovnou, tohle je při zemí držící se umírněný náhled na zásadní událost války o Pacifik. Nic, z čeho by si člověk sedl na zadek, ale ani průser a vlastně to Emmerich ustál se ctí.__PS: Známý představitel záporáků Ed Skrein umí být i docela sympaťák. Pokud zrovna nežvýká jako kráva (začátek filmu), to by mu člověk hned dal pěstí :o) ()
Emmerichovi se zas podařilo natočit velký biják a i když válečné téma není vyloženě moje, hlavně díky zaťatým sympatickým hercům se mu a scénáristovi povedlo ze mě vymáčknout nějaké to dojetí (i nad americkými protivníky). 70%. ()
Roland Emmerich natočil film s velkými bitvami, ve kterých občas docela zásadně drhnou triky, ale jinak je to epická podívaná. Jenže když se nebojuje, tak Bitva u Midway dost drhne. Především kvůli špatné práci s hrdiny, nefungující snaze vyvolávat nějaké emoce a patos a neschopnosti udělat z dvacítky námořníků, pilotů a důstojníků zajímavé charaktery. Fandy velkých válečných kousků Bitva u Midway neurazí, ale výjimečnou podívanou také nečekejte. ()
║Rozpočet $100miliónov║Tržby USA $56,846,802║Tržby Celosvetovo $127,420,861▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $19,418,765║ Tržby za predaj DVD v USA $11,870,155║ Tak mohlo to dopadnúť všelijak. Emmerich sa posledné roky topí v dosť nevýraznej ani nie rutine ale povrchnom nevýraznom balaste, proste prachbieda. Tu mi úvod tiež pripadal taký nerozhodný, kam to bude chcieť viesť, či to hneď od úvodu neutopí v banálnosti. Náznaky sú tu ale ako tak to ustojí a známi herci to tu utiahnu. Nedokáže to otráviť. Je pekné že dáva priestor aj druhej Japonskej strane a nezatracuje ich, skôr im dáva určitú poctu za to ako si počínali, či už boli zákerný alebo úctivý súperi pre spiaceho obra. Aj keď Emmerich nedokáže konkurovať priamej konkurencii ako je Tora!Tora!Tora! alebo aj Pearl Harbor od Baya. Ide o to že to zobral dosť zo široka, lebo venoval sa viacerým významným udalostiam a tak nemusia zrovna vyznieť celistvo. Aj keď sa dosť presne drží historických udalostí. Hlavne pre tých čo nemajú aspoň čiastočný prehľad o tomto úseku námornej vojny od Pearl Harbor po Midway. Triková stránka tu je citeľná na každom kroku, čo dáva film trošku dole, aj keď snaha o čo najlepší výsledok sa nedá uprieť. /videl v kine: 60%/ ()
Nikdy bych nevěřil, že to kdy napíšu, ale... Zlatej Bayův Pearl Harbor. Midway je totiž přehlídka otřesného neumětelství; a to i v rámci Emmerichových standardů. Překvapivě včetně technické stránky, která ho obvykle zachraňovala. Nepamatuji film s tak otřesnými dialogy, nehereckými výkony výtečných herců (natožpak neherců). CGI je tu nadužívané a nedotažené. A tak jsou tu běžné scény, kdy nesedí klíčování herců do obrazu či kdy lodě/letadla/ostrovy/oblaka v pozadí jsou natolik rozpixelované a neostré, že by se za to styděl leckterý retro titul. Stěží uvěřitelné faux pas u filmu, který na nic jiného než triky nesází. Když už se neblábolí a nepronáší s vážnou tváří jedno klišé za druhým, tak je tu akce. Častá, přepálená, kolovrátková. Má blíže k soubojům X-Wingů s TIE Fightery než čemukoli historickému, co by aspoň částečně bylo ukotvenému v realitě a fyzikálních zákonech. Neustále se zde dějí tak přepálené zhůvěřilosti, že kdyby někdo zařadil v letadle zpátečku a letěl prostě pozpátku, tak by to tu nepůsobilo ani trochu nemístně. Čili akce nekoukatelná obsahem i vizuálně a necharismatické postavy v ní z ranku vrcholné nesympatičnosti. Není to oproti jiným emmerichovkám čiré guilty pleasure, protože to tentokrát není (ne)záměrně blbé, je to prostě jen k uzoufání nekoukatelné a otravně dlouhé. Jediná trochu ucházející linie je v rovině Yamamota/Nimitze, ale to je vše. ()
„JESTLI TAM POLETÍME, MOŽNÁ SE UŽ ZPÁTKY NEVRÁTÍME. ALE JE TO NAŠE PRÁCE A MY JSME TA PARTA, CO MUSÍ UBRÁNIT PEVNOST, NEŽ DORAZÍ KAVALÉRIE…“ /// Bitva o Midway byla… prostě byla. Hned v úvodu dobrý „maso“ – tedy Pearl Harbor. Bohužel se hned ukáže, že to bude ve znamení digitálního bordelu – navíc lacinýho… takovýho Čínskýho. Když tohle přehlídnete, dostanete slušnou akce, plnou ohně a výbuchů. Sice mám občas pocit, že ten jeden záběr už jsem viděl několikrát… prostě Emmerich. Nesmí chybět kus toho patriotismu, ale ti vojáci si to zaslouží. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Klasiku nežeru. 2.) Často se mi zdá, že jsem pilot, řítím se střemhlav k zemí, hoří mi křídlo, za zády Zero… 3.) Thx za titule „Parzival a Num71“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ne AKCE *** NAPĚTÍ * ()
Roland Emmerich si po nepovedeném Dni Nezávislosti zlepšil reputaci a servíruje slušný válečný film, který sice díru do světa neudělá, ale díky známým tvářím, dynamickému tempu a téměř nepřestávajícím akčním scénám spolehlivě v kině zabaví, akorát je lepší nepřemýšlet. Z herců vyniká nejvíc Ed Skrein v roli odvážného a drzého pilota, který si krade většinu scén pro sebe, ale potěší i Luke Evans, Woody Harrelson, Patrick Wilson či Aaron Eckhart, tedy známých tváří víc než dost, jen škoda, že nefungují příliš emoce, protože hrdinů je tolik, že k žádnému si téměř nedá vytvořit si vztah. Akce je velmi slušná byť z 80% přes Zelené plátno, ale komu CGI orgie nevadí, tak to překousne. Nálety letadel a vzdušné přestřelky tuším doteď nikde nebyly tak zábavné a strhující a bavilo mě i zákulisí Japonců. Válečný z 2. světové letos v kině nebyl, takže fanoušci žánru by měli být vděční a s kinem neváhat. 75% ()
20 minut útok na Pearl Harbor a poté "tohle je za Pearl Harbor", máme tu další větší film o nejslavnější bitvě druhé světové války v Pacifiku. Akční podívaná je náležitě světelná, výbušná a velkolepá, ideální vypnout mozek a kochat se, ve zbytku však poměrně častý válečňácký neduh - hodně postav, co nemají šanci přirůst k srdci a vyniknout, výsledek pak emotivně nedopadá jak by měl. Solidní, patetický v rámci mezí, nijak pamětihodný. Někdy dám opáčko 1976 verze. ()
Anžto dle verbalovy typologie se asi nejvíc blížím skupině číslo 1, pak tedy v odpověď na jeho každodenní dávku masturbace ega (o genitáliích těžko hovořit, neb majonézu v jeho případě dávno nahradila písmenka) krzevá psaní komentářů na csfd poslušně hlásím, že pár míst pro hnidopišské vojenskohistorické poznámky se vskutku najít dá. Od detailů typu že Enterprise v době napadení Pearl Harboru měla kromě katapultů na horní letové palubě ještě spodní katapult vyvedený přímo z hangáru (a tudíž její příď vypadala poněkud jinak než v úvodních záběrech) nebo že loď potápějící se v bitvě v Korálovém moři vypadá jako Yorktown, nikoli jako Lexington, přes takové ty poznámky jako že SBD Dautless je podle filmařů výkonnostně něco mezi ef patnáckou a X-plánem Luka Skywalkera (tudíž Amícové nepotřebují ani stíhače) až po to, že jakékoli plánování a strategická rozhodnutí se tu namísto týdnů poctivé práce odbudou nějakým tím motivačním pohovorem. Nejvíc mě asi štvalo, že největšího blbce dělají z Naguma, jenže ten se tradičně musel řídit plány vypracovanými někým jiným a zaštítěnými Jamamotem. Upřímně myslím, že Jamamoto je hodně přeceňovaný admirál na úkor jiných velitelů a právě Nagumo to dodatečně schytává za něj. Typickou japonskou chybou bylo tříštění sil, dělení svazů operujících stovky mil od sebe tak, že se nemohly vzájemně podpořit, když bylo třeba a podobně, a to nebyla Nagumova vina. Abych se vrátil k filmu, fascinovalo mě, jak některé detaily nám tvůrci servírují pod nos (třeba zrovna ten pokus B-26 vrazit do Akagi, což Nagumo rozhodně nekomentoval poznámkou, že Američani nejsou stateční, právě naopak, prohlásil pilota za "Velmi statečného muže"), či roli ponorky Nautilus a torpédoborce Araši, zato jiné poměrně zásadní ignorují, třeba ztrátu části bomb v McCluskyho eskadře vinou vadných pojistek či vůbec roli eskadry Leslieho z Yorktownu (ve starém filmu z roku 76 to neopomněli). O japonských dvou protiútocích na Yorktown se jen mluví, role ponorky I-168 či osud Kuritovy skupiny tu taky není. Když už chtěli zobrazit válku od začátku až k bitvě, tak je hezké, že se tak bijí v prsa nad bezvýznamným útokem na Gilbertovy ostrovy v únoru 1942, zato většina podstatných událostí, tedy onen "katarakt katastrof", slovy Churchilla, jako pád Singapuru, Holandské východní Indie, Filipín a četných amerických základen, je zcela pominut. Co se týče filmařského řemesla jako takového, je to film co vypadá jak z roku 1952 s triky z roku 1953, tedy přesněji zadní projekce z té doby vypadá skoro lépe než tahle arkádová omalovánka s proslovy jak z příruček "Jak být správným menedžrem" a "Jak motivovat svůj tým". Všichni jsou tu pohodoví hoši drsani, když se objeví náznak pochyb, stačí poplácat po rameni a ukázat fotku rodiny a rázem je slunce jasnější, nebe modřejší a vlajka s hvězdami a pruhy se více vlastenecky třepetá. Jako celek to není ani dost dokumentární, aby to mohlo sloužit alespoň orientačně coby historická příručka, ani až tak moc blbé, aby se z toho dala dělat sranda (výjimkou je třeba scéna návratu hrdiny, která se nebezpečně podobá poslednímu přistání Toppera Harleyho a při níž jsem slzel smíchy a pomáhal hercům s dialogy, když jsem je doplňoval o hlášky "tohle už mi nikdy nedělej, jsi můj přítel" a podobně). No co víc k tomu. Prostě Emmerich, jen ty exploze ve Dni nezávislosti byly realističtější. () (menej) (viac)
„Japonec! Pal! Pal! Pal! Pal! Já nehraju, ty nepadáš..!“ Rolie si zavzpomínal na klukovská léta a s viditelnou podporou čínských investorů zrealizoval svůj vysněný projekt. Probouzení pochrupujícího obra, do kterého vtéká strašlivé odhodlání a který měl v pravou chvíli kliku jako od blázince, sice nedokáže pracovat s postavami a bitevní scény, u kterých hledáte herní ovladač, jsou často nepřehledné, nicméně musí se nechat, že Otec zakladatel moderního amerického filmového patosu přišel s na sebe dosti neobvyklou střídmostí. Sice se posledních dvacet minut už trošku na řetězu vzpouzí, ale pořád je to v žánrové normě.. Lehce jsem postrádal momenty, kdy by třeba Ed „Žvýkací skráň“ Skrein mířil střemhlav k útoku a při tom by z palubních přístrojů odletěla fotografie manželky a dcery, přilepila se mu na obličej a on by to i s letadlem flákl vedle japonské letadlové lodi, ale chápu, že je to pocta hrdinům na základě skutečných historických událostí, takže se musí se vší symbolikou trefit přesně do středu červeného terče.. ()
Poměrně zkratkovitá a zmatečně pojatá story, které nechybí typické trademarky Emmericha, tedy digifest prvního kalibru. Zároveň Midway postrádá cit pro kompozici a přehlednost akčních scén Pearl Harboru, resp. Michaela Baye. Naštěstí ale Roland tentokrát ukáže patos jen v závěru a to ještě v míře, která se dá bez problémů rozdýchat. Takže sečteno podtrženo, pokud divák přežije vcelku nezábavnou strukturu vojenských tahů na šachovnici, tak je ta banda borců v uniformách docela fajn a triky ač místy příliš umělé, jsou vcelku koukatelné. ()
S každým dalším megafilmem, ve kterém Roland Emmerich všecko rozseká, rozstřílí a rozbombarduje si říkám, že úplně nejlépe muselo být tomuto německému režisérovi v devadesátkách, kdy byl každý jeho nový film mnohem více vidět. S větší dostupností cgi efektů totiž ono kouzlo vyprchalo. Na druhou stranu ale musím přiznat, že ačkoliv jsem posledních několik mistrových filmů odzíval, Midway mi vlastně přišlo úplně v pohodě a zavzpomínal jsem si na Bayův Pearl Harbor (Midway (1976) nejspíše nikdy neuvidím). Místy jsem se pousmával nad patetickými a patriotistickými výjevy, jež mi po tolika letech přijdou až přespříliš ohrané (když Aaron Eckhart nastoupil na scénu, vytryskl jsem smíchy), ovšem zjevně k tomuto žánru patří. Ed Skrein mě v mnoha filmech vyloženě s*al, ale ani ten tu není napřesdržku a i když se tvůrci ani tentokrát nevyhnuli, pro tento subžánr tolik specifické, přestřelené stopáži, nebylo to žádné peklo, které by bylo k nepřežití. A ambice tuším ani vyšší nebyly, snad jen u té finanční stránky, kde se vyloženě nezadařilo (100:125mil). PS : Woody Harrelson je největší frajer vždycky a všude! ()
„Probudili jsme spícího obra a naplnili ho strašlivým odhodláním.” Patriotismus na každém druhém kroku, patetické projevy a destrukční orgie po emmerichovsku. Němec v americko-čínské koprodukci natočil velkofilm o stěžejním obratu ve vývoji americko-japonské války v Tichomoří. Když Japonci napadli Pearl Harbor, vstoupily Spojené státy do druhé světové války a ve vzduchu se začaly dít věci. Chtě nechtě je to každopádně další prvoplánové zadání producentů, na které Emmerich prostě slyší a rád po něm skočí. Jednoduše rutina s nulovou invencí, která žádá diváctvo o vypnutí mozků a užití si válečného řádění, kdy je jedno, jestli to v další scéně koupí Tonda nebo Vlastík. K žádné z postav se neupneme, prostě jen přeskakujeme z jedné na druhou. Akce je slušná, ale předigitalizovaný vizuál se začne velmi brzy zajídat. Ve výsledku si dám vždycky raději Bayův velkofilm s Benem Affleckem: měl možná moc záběrů zalitých sluncem, ale rovněž scény natočené mistrovskou rukou a hlavně emoce. ()
Docela jsem se těšil na válečný film klasického střihu, velkou trikovou podívanou, která mě bude bavit, uteče a zároveň nebude úplně hloupá. No bohužel jsem dostal velmi dlouhou a průměrnou nudu s mizerným scénářem, který si nedal záležet skoro na žádné postavě, s přehrávajícími herci a překvapivě i s odbytými triky (při útoku na Pearl Harbor vypadaly jako zadní projekce) a akčními scénami, které měly šťávu jen tu a tam. Na humor či cokoliv svěžího úplně zapomeňte, od mého oblíbeného Rolanda Emmericha je to stejné zklamání jako onehdy 10.000 př. n. l. Bayův Pearl Harbor je o řád lepší, a přitom to také není skvost. ()
V Emmerichových filmech se bohužel někdy až moc kecá, tudíž je osvěžením, že se jde po pár minutách rovnou do velkolepé akce. A stejně tak je u režiséra zvykem, že všechno musí být třikrát bombastičtější, takže kovové součástky ze všech těch vybuchujících lodí a letadel odlétají pomalu až do zadních řad kinosálu a lidi vřískají o poznání více. Nejspíš proto uběhlo těch 140 minut vcelku svižně a dalo se na to koukat. Jinak je to ale film bez emocí, bez scénáře a překvapivě i bez černochů .. ()
Originál musím někdy dohnat. Na tohle jsem původně ani neměl v plánu vyrazit do kina, ale chtěl jsem si užít něco výplachovýho a stupidně megalomansky akčního a tady je Emmerich jasná volba. Ne, že by v mých očích překročil svůj stín, ani tentokrát se u mě čtvrté hvězdy nedočká, ale tohle patří k těm lepším opusům co stvořil. Na velkolepou akci i když možná místy opravdu až moc cgi se rozhodně dobře dívá i proto, že Roland je přeci jenom stará škola a umí jí snímat, tak aby byla přehledná. Ano postavy jsou trochu ploché, ale na to už jsme si snad v jeho filmech mohli zvyknout. Každopádně slušná záležitost. Lepší jak poslední Téčko.60% ()
Emmerichovi tie vazne filmy uplne nejdu. Tu som sa vsak (na rozdiel od Patriota) ani chvilku nenudil a to retro rozpravanie mi urobilo velku radost. Herci sa snazia, akurat nemaju prilis co hrat a triky by potrebovali este velmi doladit. Vo vysledku velmi slusny starosvetsky koncipivany vojnovy epos, ktory tu uz velmi chybal. S prizmurenymi ocami 7/10 ()
Jak je u většiny válečných filmů obvyklé, i tento nepochybně rozdělí zdejší rozumbrady do čtyř základních táborů. Tím prvním jsou Úchylní militantní honiči nad Druhou světovou, tedy pardon, chtěl jsem samozřejmě říct Amatérští váleční hysterikové. Heil, kluci! Ti okamžitě začnou dštít síru a zuřivě si prskat na své sbírky insignií Wehrmachtu a kanagonem a jogurtem ulepených modýlků válečných letadel, načež bude následovat sáhodlouhý psychotický výčet toho, jak byly ocasní ploutve Bědvacetšestek nedostatečně zakulacené, Zera málo nulová, vyrážka admirála Helsyho neuspokojivě hnisavá, Nimicovy frčky o dva centimetry více vpravo a zobrazený čas zahájení bitvy o neodpustitelně šlendriánských pětatřicet vteřin pozadu, než tomu bylo ve skutečnosti. A nakonec tomu kvůli hysterickým a fucktografickým minelám totálně dokurví rejtynk s dovětkem, že Emerich je piča, protože obsedantně neleští rákos nad válečnými dokumenty a encyklopediemi jako oni, největší exprdi. V táboře druhém se o sebe otírají šulínkama Artoví hnědopichové, tedy pardon, chtěl jsem samozřejmě říct absolventi filosofických fuckult a filmových teorií. Odtud latentně přihřátý vítr, plný lupů a čpící panickým pižmem (ne, že by teda hošššové z Tábora 1 někdy vyprcali něco jiného než lauf protileteckého kanónu při pravidelných měsíčních pornoexkurzích v muzeích bojové techniky) přivane pohrdavé filipiky napěchované cizími termity o insitní profunditě determinace charakterů a absenci jejich koherentních konjugací, lapidárních dialozích, insuficientních filosofických presumpcích, globálně vulgární filmařině pro laické simplicity a samozřejmě o totálním deficitu sáhodlouhých záběrů na ztepilé námořníky, mydlící se ve sprchách, jakožto metafory válečného utrpení. Tihle polyhysteričtí maskulíni také dokurví rejtynk s dovětkem, že Emerich je piča, protože je to prostě nabubřelá banda latentních homoklád, zvyklých pozérsky se tahat za přirození, kterým celé dětství senilní babka u nedělního oběda tvrdila, že jsou nejchytřejší na světe a pak na fuckultě pět let snídali s ostatními ufony šalamounovo hovno. Třetí tábor obývají Pubertální kokůtci a dospělí mentálové. Tedy pardon, chtěl jsem samozřejmě říct zarytí homixoví funoušci. Ti se po přeslabikování jména režiséra vydali na Den nezávislosti u Mydveje, načež zjistili, že sedí na nějaké historické prudě podle skutečných událostí, v níž se za celé dvě hodiny neobjeví ani jedna létající Vonderpizda, aby bitchovala letadla z oblohy! A dál už tušíte: Kurvení rejtyngu s dovjetkem že Emerych je pyča, protože to vůbec nemnělo tak luksusní efekti jako Assvedžři, bilo to celé takové konplykované, nůůůda a Džaponcy nevypultily jedinou Godzylu. No a paxme tu my, diváci, co mají v zevním genitálu a kteří hodnotí filmy s ostatními tábory naprosto nesmiřitelnou optikou, prostě jestli je baví, nebo ne. A například takového mě to docela bavilo. Rollo se tentokrát vcelku oprostil od obvyklé masivní ejakulace se srolovanou ústavou v rektu nad hvězdotřpytným praporem, prostě vzal sedmdesátkovou mentorující žvanivku pro exprdy z Tábora 1, vykuchal z ní skoro všechno žvanění a cajdákoidní romantickou linku Romea a Kimiko, přidal Perlový přístav a nějaké to další bombování a zmáknul vcelku svižný, přímočarý a skoro i přesný topganovský animák, byť místy s pozadím načmáraným postiženými dětmi, kterému k plné spokojenosti chyběli snad jen torující Toširo Mifune, lepší efixa a vizuálně snesitelný a hrající hlavní hrdina. Éda Skrejn je až nepříjemně odpudivý a toporný slizák, který by měl, pokud vůbec, neumětelsky předstírat výhradně oživlé mrtvoly, pacienty s leprou nebo bezdomovce se syfilidou v posledním stádiu, a v tomto filmu dostat maximálně tak roli admirálovy kopřivky. No škoda, s výše uvedeným si u mě mohl Rollo místo pěkné trojky vybombardovat i hnusnou čtyřku. () (menej) (viac)