Réžia:
Wes AndersonScenár:
Wes AndersonKamera:
Robert D. YeomanHudba:
Alexandre DesplatHrajú:
Benicio Del Toro, Adrien Brody, Tilda Swinton, Léa Seydoux, Frances McDormand, Timothée Chalamet, Jeffrey Wright, Bill Murray, Lyna Khoudri, Owen Wilson (viac)VOD (3)
Obsahy(3)
Pri príležitosti smrti svojho milovaného editora Arthura Howitzera jr. narodeného v Kansase v USA sa zamestnanci novín Francúzska depeša Liberty Kansas Evening Sun,- čo sú vysokom náklade predávané americké noviny so sídlom vo francúzskom meste Ennui-sur-Blasé, zídu, aby napísali jeho nekrológ a vzdali poctu jeho práci. Prúd spomienok vykryštalizuje do prerozprávania štyroch konkrétnych príbehov s názvami: Cestopis najsexi častí samotného mesta od The Cycling Reporter; Konkrétne majstrovské dielo, o kriminálne šialenom maliarovi, jeho strážcovi a múze a dravých díleroch; Revízie Manifestu, kronika lásky a smrti na barikádach na vrchole študentskej vzbury; a Súkromná jedáleň policajného komisára, napínavý príbeh o drogách, únosoch a dobrom jedle. To všetko v mierne absurdnom a s nadsázkou prerozprávanom filmovom príbehu. (Cinemart SK)
(viac)Recenzie (222)
Vizuálně možná nejzajímavější věc, co jsem od Andersona viděla. Sem tam nějaký opravdu dobrý hlod. To je ale asi tak vše. Nevím, možná se mi film jen netrefil do nálady, ale připadalo mi, že se tu jednoduše šlo jen po efektu ve stylu "slepíme dohromady pár příběhů, je celkem jedno, o kom a o čem budou, hlavně, když to bude hezké na pohled a bude to působit, jako že je to hrozně chytré a oduševnělé". Vím, že Andersonovy filmy jsou vždycky "své", někdy není snadné se na ně napojit, pochopit, co chtěl autor říci. Tady mi ale připadalo, že si to na tu hloubku fakt jen hrálo a ve skutečnosti to bylo obsahově takové dost vyprázdněné, nezajímavé. Nemělo to ani takovou tu příjemně nepříjemnou osobitou poetiku typickou pro režisérovy snimky. Těžko se mi na ty jednotlivé příběhy soustředilo, postupně mě to čím dál víc nudilo a už jsem vlastně jen chtěla, ať to skončí. Tohle šlo prostě celé nějak mimo mě. Ale není všem dnům konec, třeba si to po čase dám znovu a něco v tom přece jen objevím. ()
Fondazione dell'Arte Classico aneb "dynamická, talentovaná, chlípná, lajdácká, pijácká, násilná smečka kreativních divochů"...Divácky vyčerpávající tvůrčí exploze...Dostali jste někdy po tlamě Pijoanem, filozofickým slovníkem, manifestem avantgardy, francouzským maloměstem, cementovou freskou a kukuřicí z Kansasu? ()
Hvězdně obsazený nejslabší film Wese Andersona. ()
Asi s Wesem definitivně končím, vizuální stránka parádní, ale jinak nuda k uzoufání. ()
Čo na to povedať ? Typický Anderson, zo všetkým zlým aj dobrým čo k tomu patrí. Aj keď jeho svojská réžia je vždy pôsobivý zážitok, nejako si k tomuto "avantgardnemu" štýlu neviem nájsť cestu. Nesedí mi to. Žasnem však, ako dokáže tento režisér nazbierať zakaždým do svojich filmov také množstvo skvelých a slávnych hercov, aj keď hrajú len mini-role. ()
Wes Anderson's Greates Hits. Nic vic, nic min, po kolikate uz? ()
Originálna sonda do romantického života novinárov, ktorej jedinou vadou je až zbytočne veľa čiernobielych sekvencií. Niektoré obrázky si priam pýtali farbu. Žiadnu inú chybičku Francúzska depeša nemá... Skvelé príbehy plné zaujímavých postáv do seba krásne zapadajú a vytvárajú príťažlivú mozaiku. Vychutnal som si ju v absolútnom zmysle daného slovesa. Každý nový film Wesa Andersona je sviatok a ja sa už teraz neviem dočkať, do akej témy sa zapletie nabudúce. ()
Nuda, nuda, nuda, aneb jak se sám vykrádat až do uzívání. ()
Povídkový formát dovoluje Andersonovi utrhnout se ze řetězu ještě víc, než obvykle. Chvílemi popravdě trochu Anderson overload, ale to se s následujícími shlédnutími (jichž bude určitě moc) poddá. První příběh je nejlepší, ale zbylé dva mají taky dostatek úžasných momentů. A za Owena na kole taky palec nahorů. Prostě další Wesovo pohlazení po duši a nejspíš i film roku (tohle by už moh trumfnout leda tak druhej Anderson). Jo a stárnutí Tonyho Revoloriho do herců, co vypadají úplně jinak, je asi pro Wese už tradice nebo co. 10/10 ()
Dalo by se říct, klasický Wes Anderson, jenže ona to není tak úplně pravda. Změny jsou sice drobné, přesto pro celkový pocit z filmu zásadní. Depeše je roztažena na více stran (kapitol) a je z větší části černobílá, s čímž jsem měl obzvlášť ve druhé, kvalitou zbylých nedosahující kapitole, docela problém. Představit si Andersonovu klasiku bez barev, tak úplně nejde, chce to něco trošku jiného a přesně to přichází po povedené Wilsonově cyklistické poznávačce města. Vězeňský, tím i vcelku komorní příběh o lásce mezi trestancem a dozorkyní, přesněji snad malířem a jeho múzou, v němž mají herci zdaleka nejvíce prostoru. Právě scénám s touto dvojicí ta černobílá sedne nejvíce, stačí vzpomenout na první pózování, nebo (ne)vyznání. Jenže hned následující kapitola toto nadšení především příběhově krotí, v ní je opravdu lepší nechat se unášet obrazem, nejlépe barevným. Toho tu samozřejmě není mnoho, ale když je, dostaví se i v této slabší části podstatně příjemnější pocit. To následující lehká krimi je na tom zase lépe, černobílá ji v některých momentech dává takovou příjemně noirovou atmosféru, navíc má mnoho krásných záběrů, například ten před a po přestřelce. Vrcholem kapitoly je potom výborná animovaná automobilová honička, jenž zase barvy nepostrádá. Wes Anderson se mi ještě neohrál, takže nadšení z do detailu dotažených statických kompozic, průchodů zdí, nádherných kulis, ale i kostýmů, opravdu nechybí. Jenom ten Alexandre Desplat je nějak netradičně nenápadný. 75% ()
Pro mě je French Dispatch filmem roku. Dokonalé v tom, čím ten snímek chce být. Současně to má ale vysoké kvality jak na rovině scénáře, tak na rovině technického zpracování. Jednotlivé postavy mají charakter, který se manifestuje na způsobu, kterým se vyjadřují. Herci jsou precizní a stejně tak kamera, kompozice, barvy... - zkrátka celé audiovizuálno. Tyto dvě roviny pak pracují v dokonalé symbióze formy a obsahu, jež společně generují svěží atmosféru, v níž se leskne jedinečném kouzlo pojednávajícího tématu, kterou je pocta novinářům (jak sympatický námět). Dokonce mě to ve svém závěru dojalo. Asi si dovedu představit, že je toto pro někoho nepochopitelné, páč to na city vůbec nehraje. Přesto to tam ale vidím a právě proto, že to na city nehraje, to na mě naopak funguje. Podbízivý patos ve mně vzbuzuje spíše cynismus. ()
Pro mě zatím nejlepší snímek Wese Andersona. Líbilo se mi barevné ladění do černobílá a povídkový styl, kdy mi nejvíc sedla první povídka. ()
Je to spíše cvičení na téma wesandersonizace filmového vizuálu než film samotný. Chybí tam lehkost a hravost předchozích cvičení. Teda filmů. ()
V zaverečnom poďakovaní sa objaví meno James Thurber, môj obľúbený spisovateľ - humorista, povolaním dlhoročný stĺpčekár New Yorkeru. Z toho som usúdil, že film je poctou New Yorkeru. Thurber mal skvelé historky, možno aj inšpirovali tento film, ktorý by sa dal zhrnúť do troch slov - fantázia, humor, majstrovstvo. Karel Zeman má v dnešnom filme nasledovateľa. ()
To je frankofilnější, než já v 16. Miluju to, chci to vidět znova, podle mě by to bylo lepší jako seriál, už jen proto, že chci vidět víc těch povídek. Film bych popsal jako takový ten, u kterého se celou dobu usmíváte, ale pak přišel moment honičky policistů a únosce, kdy jsem vyprskl smích a smál se přibližně půl minuty. Počtem cameí v minirolích mi to připomínalo skoro až Casino Royale (1967), Christoph Walz, Willem Dafoe a James z The end of the f***ing world (jméno herce neznám, pardon) byli samozřejmě úžasní a parádně doplňovali ty hvězdy v hlavních rolích. ()
Nejsem člověk, který by měl znalosti a filmové zkušenosti, aby mohl na plno docenit záběr Wesovy Depeše. Pro mě se pocit z filmu smrskl na radost z vyprávění, jako u většiny Wesových filmů a úžasné jednotlivé scény, které mi daly připomenout moje nejoblíbenější a milované Tenenbaumovi. Měl jsem strach, že mi Wes po Grandhotel Budapešť dá další vycizelovaný barevný dortík bez emocí, ale alespoň pro mě, se tyto obavy nenaplnily. Nejvíc mě bavila druhá povídka, která ožila mládím a úžasným Timothéem (v pubertě bych ho nenáviděl, ale teď úplně chápu, proč ho všechny holky milují) a ta mě nabila tak, že mé nadšení neopadlo ani při třetí, pro mě nejméně zábavné části filmu. Odcházel jsem z kina velmi spokojen a odnáším si v srdci film, který jsem neviděl naposledy. Dávám čtyři nádherná a žensky plná fullfrontální těla božské Léay Seydoux, které výhledově navýším. PS: baví mě, jak často Franta Fuka zmiňuje, že dialogy jsou složité a bez perfektní znalosti angličtiny je problém muset zároveň číst titulky a sledovat dění na plátně. Tak jsem se ušklíbal i před Depeší, abych pak nerozuměl polovině věcí, které byly řečeny...a to si myslím, že moje angličtina není z nejhorších. ()
Toto bola nevídaná totálna blbosť, ktorá jednoducho nemá obdoby. Neviem, čo tým chcel autor povedať, no ja som z toho nepochopil ani prd. Jednoducho žiadna výpovedná hodnota, iba som na to čumel bez najmenšieho pochopenia. Nechápem, ako to môže mať 78%. ()
| Searchlight Pictures | Anderson je kapitola sama o sebe. Môžete čakať majstrovský production design, unikátnu prácu s kamerou, film obsadený polkou Hollywoodu a fast-paced scénar. Tak si to dajte x2 a dostanete The French Dispatch. Len po stránke naratívnej ja tie andersonovky nejak nepoberám a aj keď ma väzňov príbeh pomerne bavil, poslednú tretinu som už úprimne trocha prezíval. To ale nemení nič na tom, že jeho nasledujúci film si určite pozriem a že fanúšici Andersona by tu mali byť utopení v blahe a šťastí. A ja im to úprimne prajem. Viac TU. | Hodnotenie: 6/10 | ()
Reklama