Dekalóg
Obsahy(1)
Čtvrté přikázání Cti otce svého a matku svou nachází v tomto komorním filmu složité zdůvodnění. Po odletu otce (Janusz Gajos) na služební cestu najde vysokoškolačka Anna (Adrianna Biedrzynska) v bytě obálku. V dopise své zesnulé matky vyjde najevo, že Michal není jejím otcem. Šokující zjištění ji přivádí do rozpaků: žila a žije s cizím mužem, kterého milovala a miluje opravdu jen jako otce? (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (31)
Tak trochu opak předchozího dílu, který k němu má zároveň nejblíž. Oběma totiž chybí trest, jenže kde třetí epizoda zobrazuje postavy, které bez něj nedojdou žádného ponaučení a své chování nijak nezmění, ve čtvrtém si naopak samy projdou malým očistcem, který zkouší meze jejich chování, a z něj vyjdou čistší. Podobně je to i s jejich chováním. Kde předchozí přikázání ukazovalo nepochopitelně se chovající charaktery jako Z pera básníka, kterým teprve závěrečná pointa propůjčila uvěřitelnost, skoro celý následující díl téměř vědecky zkoumá psychologii otce a dcery, ale zvláštní a trochu křečovitý konec na té reálnosti trochu ubírá. Přesto díky tomu, s jak extrémní situací zde Kieslowski konfrontuje jednoduché etické pravidlo je pro mě tato epizoda jednoznačně nejlepší z celého autorova desatera. ()
V doterajších piatich častiach dekalógu som si vystačil s tromi hviezdičkami a v jednom prípade so štyrmi. Dnes pridávam ďalšiu štyrmi hviezdičkami ocenenú časť. Mám rád chodenie po tenkom ľade, a to najmä v prípadoch, keď sa dosiahne druhý breh. Myslím, že sa to v tomto scenáristicky náročnom príbehu zásluhou krásnej ženy a výbornej herečky podarilo. ()
„Cti otca svojho i matku svoju” / Annu, 20-ročnú študentku - tretieho ročníka PWST (hereckej školy), momentálne trápi viacero vecí súčasne, medzi ktorými sa napríklad nachádza i jej očividná "krátkozrakosť", keďže len včera sledovala lietadlo, ktoré z diaľky videla rozmazane, a preto sa následne rozhodla, že si pôjde dať poriadne vyšetriť svoj zrak, čím možno dokonca poteší i svojho otca Michała, ktorý práve odlietal z tohto aeroplánu! Teda, akonáhle sa vráti z cesty, tak ju zrejme ani nespoznáva, či lepšie povedané, bude i šokovaný, čo mu to tá Anka vlastne do očí rozpráva...? Ďalej už radšej prejdem rovno k veci. Totiž, jestvuje jedna, konkrétna obálka, na ktorej je napísané, „Otvoriť (až) po mojej smrti”, pričom vo vnútri je zároveň i „dopis”, ktorého priamy obsah by mohol byť pre potenciálneho adresáta - mimoriadne bolestivým skonštatovaním danej situácie, ktorý by v podstate mohol otriasť samotnými základmi vzťahu otca a dcéry. Ale nakoľko je „zakázané ovocie” len tak lajdácky položené v zásuvke, akoby ho niekto takto, priam úmyselne nechal vystaviť na svetlo sveta, tak pokušenie je o to oveľa väčšie, čo dievčina pociťuje čoraz väčšmi, a tak sa chystá si z neho odhryznúť, čo by ju mohlo celkom mrzieť, však? Tak, prečítať si, alebo si neprečítať tento list, to je otázka. No, ani zďaleka to nie je všetko, čo sa týka samých prekvapení. To je iba začiatok. / Tentoraz predsa udelím maximálne hodnotenie, pretože režisér a scenárista v jednej osobe, Krzysztof Kieślowski, skúša na diváka veľmi zaujímavú hru, ktorej kľúčovú pointu odhalí až na úplnom konci, tým ma takpovediac po celý čas úspešne vodil za nos, čo jednoznačne kvitujem. A. Biedrzyńska sa vo svojej postave očividne cítila, ako ryba vo vode, čo podtrhovala svojim bravúrnym, hereckým výkonom, na ktorom bolo vidieť, že jej náramne sadol. Filmový tatko nebol na tom o nič horšie, rovnako sa snažil upútať divákovu pozornosť, čo sa mu tiež podarilo. Skrátka, vzájomne sa väčšinou dopĺňali, miestami až príliš. Kameraman, Krištof Pakulski, odviedol (nad)štandardnú prácu, lebo jeho interiérové zábery sú vskutku ozaj pozoruhodnými, že si ani koľkokrát neuvedomujem, ako ten čas rýchlo letí. Pri sledovaní sa nenudím. Baví ma. Vidno, že si dali na tom všetci extrémne záležať. ()
Koho odrazuje inspirace desaterem, může se klidně do Dekalogu pustit. Biblická je totiž vždy otázka a ne odpověď. Čtvrtý - a pro mě emočně, nikoli filmařsky nejlepší - díl série je ztělesněním této poučky. Rozpor incestu a otcovské lásky je morálně mimořádně problematický a Kieslowski žádná útěšná východiska divákovi neposkytuje. Konec zanechává pocit spáleného mostu za pravdou (zničený dopis matky, který nebyl a nebude nikdy přečten) i za rodinným poutem otce a dcery. Zůstává jen marné divácké očekávání, co může následovat dál za posledním záběrem... ()
Páčilo sa mi to ako úvaha nad rôznymi podobami lásky (láska rodičovská zameniteľná s poloincestnou láskou telesnou) a zaujímali ma dve ústredné sympatické postavy (skvelá Biedrzyńska). Ale celá problematika s obálkami je absolútne nedôveryhodný konštrukt, kvôli ktorému som sa nedokázal emočne napojiť na príbeh. ()
Reklama