Obsahy(1)
Duša predstavuje stredoškolského učiteľa hudby Joa Gardnera, ktorý získa šancu svojho života hrať v najlepšom jazzovom klube v meste. Ale jeden malý chybný krok ho zoberie z ulíc New Yorku do Veľkého pred – fantastického miesta, kde nové duše získavajú svoje osobnosti, vlastnosti a záujmy predtým než idú na Zem. Rozhodnutý vrátiť sa do svojho života, Joe spojí sily s drahocennou dušou 22, ktorá nikdy nerozumela príťažlivosti ľudských skúseností. Ako sa Joe usiluje ukázať 22 čo je úžasné na živote, môže pritom získať odpovede na niektoré dôležité otázky života. (Cinemart SK)
(viac)Recenzie (429)
Tuze pěkné, možná se to jen trochu obtížně prokousává k meritu věci, ale jakmile se to ustálí ve svém příjemně dospělém a maličko surreálném tónu, má to bezmála zázračné momenty. Pixaru to dospívání svědčí. V hlavě mělo dětsky hravé jádro, tohle už je spíš o dospělé kreativitě a velmi osobním tématu hledání smyslu a ukotvení v životě, který hlavní postavě plyne pod rukama. Dobře, že Pixar opustil antropomorfizování nesmyslů pro děti a začal vést dialog s rodiči v krizi středního věku. Bůh ví, že podobné pohlazení potřebujeme víc než naši haranti. ()
Oscar 2 : Animovaný film, Hudba + 1 nominace: Zvuk ()
Chyběl mi tam krůček navíc, díky němuž bych šel s postavami a nervózně vyhlížel, co se ukrývá za zavřenými dveřmi. Mám pocit, že tu nebylo nejšťastnější rozdání karet, protože se víceméně nabízí jen pár variant řešení. Je to jako dívat se na detektivku, kde tvůrci představí dva podezřelé a tím to hasne. Doufal jsem, že zrovna v případě Pixaru najdou nějaké nečekané řešení, které na konci z předem vyjetých kolejí vybruslí, ale to se bohužel nestalo. Duši nelze upřít silné emoce i skvělé gagy, zatímco však "tam nahoře" se hýří nápady, na zemi to bylo jen tajtrdlíkování v duchu animovaných skečů (příliš nepomáhá i to, že vedlejší postavy z Joeova života vesměs působí jako nezajímavá výplň). V jednotlivých momentech každopádně Pixar nadále fascinuje tím, jak nápaditě umí vytvářet (s)nové světy. Celek ale tentokrát neohromí. Animák Charlie: Všichni pejskové jdou do nebe, v němž hrdina také urputně bojuje proti vlastní smrti, ve mně nechal před lety mnohem silnější otisk. Duši si nakonec budu pamatovat paradoxně hlavně pro to, že v ní můj oblíbený gay moderátor mluví postavu, co kormidluje růžový koráb (což mi prostě přišlo vrcholně absurdní, ať už šlo nebo nešlo o záměr)... ()
Vypadá to, že mnozí diváci se chytli do podobné pasti, jako hlavní hrdina - čeká na něco velkého, co jeho život změní, přitom si neuvědomuje, že každý den lze zažít neobvyklé věci, jen jde o to správně se dívat. Stejně tak je to s filmem - pomalu od od každého druhého bychom chtěli převratné věci a vymazlený, vtipný a promyšlený snímek, ke kterému by nemuselo být větších výhrad, tím zbytečně shazujeme. Škoda. Narozdíl od ostatních jsem se více nudil u nebeských pasáží, než na Zemi a to je u mě u Duše jediný zápor. 90%. ()
Dušu to má, ale za srdce ma to úplne nevzalo. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $946,154║Tržby Celosvetovo $121,977,511▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $7,072,470║ Tržby za predaj DVD v USA $4,715,380║ Pixar už v podstate ani nemá nejakú to silnejšiu konkurenciu (DreamWorks strašne poľavili) a tak sa ani už nemusí ani nejak prevratne snažiť ako tomu bolo pri animáku Vpred (Onward). V tomto prípade ale prekvapivo načreli zas do riadne pohnutej témy, posmrtný život. Nejako sa im táto téma zapáčila, veď sme tu mali už od nich vydarenú ducharinu Coco. Tak prečo sa v tejto téme trocha viac nepopaprať. Nakoniec to v celku slušne podali, v tomto sa vedia fakt neškutočne vyhrať. Hlavne režisér Pete Docter sa dosť opiera vo svojej tvorbe o dosť mentálne veci ako dobrý snový spánok (Príšerky s.r.o.), myseľ (V hlave), mentalita (Hore),... a teraz tomu chýbala len Duša. Doslova je psychológom cez animáky, fakt prazvláštny jav pri danej tvorbe, keď si to zhrnieme. /80%/ ()
Na nepřímé pokračování špičkového animáku V hlavě jsem se dost těšil. Před pěti lety se totiž týmu kolem Petea Doctera podařilo nejen představit standardně chytlavý a dojemný příběh, ale i překvapivě názorně a rozumně představit řadu principů, na kterých náš mozek funguje. Od ponoru ještě o kousek hlouběji tedy nebylo třeba očekávat nic menšího než animák roku. Jenže vysoká očekávání se nenaplnila. Nechám stranou úvahy nad podivně seriózním konceptem, jenž pro málokteré prepubertální dítě bude dostatečně atraktivní; z pohledu dospělého diváka jsem totiž dostal příjemně vážný kus, který však na položení hutných otázek reaguje pouze velmi vlažnými a nepřekvapivými odpověďmi. Jako by Docter a spol. vlastně neměli co říct, ale přesto se chtěli pustit do už jednou úspěšně proplavaných vod. Pixar samozřejmě stále dokáže mnoho nabídnout – povedený dabing (Richard Ayoade!), skvělou hudbu mísící oduševnělé plochy Trenta Reznora a Atticuse Rosse s chytlavými jazzovými mezihrami, a nakonec i epicky působící, přestože trochu jednotvárně promodralý vizuál. Napětí se daří budovat, přestože málokterý zvrat překvapí a výsledné poselství sice pohladí, ale rozhodně vás nedostane do emocionální či myšlenkové bouře. Dospělejší tvář Pixaru neurazí, ale i v souvislosti s velkými očekáváními u mě převládá lehké zklamání. ()
,,TAK CO MYSLÍTE, ŽE UDĚLÁTE? JAK STRÁVÍTE SVŮJ ŽIVOT?“ … „NEJSEM SI JISTÝ... ALE VÍM... ŽE PROŽIJU KAŽDOU MINUTU“… /// Animák pro dospělý. O radosti ze života a lásce k jazzu. Parádní nápad, ale… kdyby to bylo o rocku, tak je to můj nejoblíbenější film. (bohužel to asi nejde, páč by tam museli dát víc ftipu!) /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Moje kočka jsem já. 2.) Hudba (a hlavně jazz je pro mě vším!) /// Thx za titule „DellEthing a Titulkomet.cz“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Ako Frčíme, aj Duša mohla byť udalosť roka a ako Frčíme, aj toto ňou nakoniec nie je. Nie je to zlý film! To vôbec nie. Ale keď uvážime, že to mohol byť film roka, tak o to viac bolí výsledný priemer. Ja v podstate chápem, že je to Disney (resp. Pixar), ale akonáhle by to mohlo vykročiť odvážnou cestou... tak to sklopí uši ako vystrašené šteniatko a zalezie späť do búdy. Obrovská škoda, lebo po vizuálnej stránke je to super, občas dokonca funguje humor (spôsob, akým na konci prešli cez rozum Hogo-Fogu ohľadom ručného počítadla, chytanie odrazu vo výťahu), ale inak gigantické klišé. A nepochopil som, čím zaplatil za taxík. Viem, že useknutý záver bol zámerom, ale osobne by asi vyhovovalo niečo polopatistickejšie. ()
Jsem dost zklamaný. V Duši jako by se děla scéna z scénou, chybí pořádná linka - značná část filmu je nekonečná expozice, ústřední konflikt je mělký, celé to působí jako snaha "nějak" zopakovat Inside Out a je to v každém svém okamžiku strašně čitelné. Emocionální zásah, jaký jsem cítil na konci Coco, se nedostavil. Celé je to navíc prostoupené pixarovským paradoxem - tak moc se to snaží být víc než animák pro děti, až přestává dávat smysl, proč to je animák pro děti a ne film pro dospělé s pořádně propracovaným konfliktem, co nekončí u srdcehřejných zkratek. V realitě samozřejmě víme, že aby se takový film zafinancoval, musí být pro děti, ale problém je, že k tomu nevede žádný důvod zevnitř toho filmu, naopak při pohledu na něj samotný jeho koncept vůbec nedává smysl. ()
(1001) Jeden divácký komentář na IMDB byl opatřen nadpisem "děckám bych to nepouštěl" a s tím se dá myslím celkem souhlasit. Brečela jsem několikrát jako želva, spíš v průběhu než na konci. Jediné, co se mi vlastně "nelíbilo" byla postava 22, protože škatulka ukecaného otravného side-kicka je trošku ohraná, a Tina Fey jí nedokázala vtisknout nějaké charisma nebo vlastní osobnost, oproti ostatním postavám/hlasům působí opravdu hodně genericky. Byla jsem na sebe velmi pyšná, že jsem poznala po hlase Rachel House. Ta žena je fantastická a šla bych za ní do kamkoliv. ()
Message je fajn, i když nijak originální, a humor šel kompletně mimo mě. ()
Tři hvězdy určitě ne proto, že by to byl průměrný film. Ale proto, že jde ode zdi ke zdi, od odvážně - či nerozvážně - zpřítomněných hraničních prožitků úzkosti z promrhaného života až po ta nejprovařenější nefunkční klišé, kterými se pak to rozkuchané lidské nitro snaží kvůli happy endu a následnému klidnému spaní zalepit, jako by chtěli otevřené, rozoperované břicho uprostřed roztěkané práce zase radši zavřít a udržet pohromadě pomocí flastrů s potiskem Kačera Donalda. *** Způsobuje to hodně mixed feelings, s naprosto neuspokojivým závěrem. Rozjitří se tam hodně nejcitlivějších věcí, v podstatě člověka a jeho individuální odpovědnost za smysluplné naplňování životního času nejdřív dost odvážně rozpitvají, na to, že to má být rodinný film, je to místy drsné až moc, a přináší to rozhodně podnětné a v mainstreamové produkci málo zpracovávané momenty, třeba jak se nepříjemně poctivě vrtají v tom, co je smysl života a co jsou nezdravé fixace na vlastní potřebu vyniknout, upínání se k něčemu. Dvě třetiny filmu mi bylo za postavy existenciálně úzko, a už vůbec jsem nemohla rozdýchat ty bezduché věčné úředníky, co se starají o dost debilní byrokratickou provozní mašinerii v přípravce duší na svět i k cestě na Druhý břeh (doteď vlastně nevím, jestli to bylo míněno jako drsná kritika, nebo to byla spíš neintencionální reflexe), a nezapomenutelně na dřeň a na solar mířil ten mrazivý vtip o rybách (jak se ta mladá chce dostat do oceánu a pořád o tom horuje a ta stará jí říká, že už v něm ale je, a mladá na to odpovídá, but this is just water, I speak 'bout the ocean! a pak už je jen významné ticho...). *** Z téhle reflektované zkušenosti jednoho musí do morku mrazit! Akorát že se pak autoři to rozkuchané citlivé nitro a rozjitřený stav duše ve finále snaží zalepit takovými klišé a absurdně banálními náplastmi, že to člověka v takovém stavu vyděsí jen ještě víc. Hodně mi třeba překáželo výtvarné pojetí těch jiných sfér, určitě si je šlo představit méně přízemně. A silně je tu všudypřítomně cítit vyčpělý americký patos a důraz na osobní štěstí a selfmademanství, což už je dneska dávno prohlédnuté jako falešný sobecký sen a náhražka pospolitého života, který je nám v tlaku na konzumerismus a izolacionismus a kariérismus odpírán - a ten závěrečný "povznášející" pohled na přeelektrifikovaný New York vyzařující do světa emise západní nenažranosti a sobectví na úkor zbytku světa už je dlouho chápaný nikoli jako něco, nač má být lidstvo hrdé a čím se má opájet, ale naopak jako výraz globálního průšvihu, západní nesolidarity a nespravedlivého dělení se o pozemské statky a výsledky práce a jako výraz bezohledné destrukce, závodu ke dnu. - Myslela bych, že tohle už je obraz, za jaký se propagátoři vystavují obecnému shamingu a kritice, stejně jako kdyby oslavovali otroctví nebo segregaci. *** Ale nakonec na mě asi právě tohle silně zapůsobilo tou nedotažeností, nedokonalostí, slabostí v závěru, tak naprosto lidsky bezradnou, když jde o ty větší, jednotlivce přesahující otázky a jejich řešení. Takže mě to (padající vrtulky javorů nechme stranou) nakonec asi nejvíc dojalo právě v těch slabinách, finální ztracenosti, pokud jde o nalezení řešení, nezáměrně, ztraceně, a o to bezelstněji. *~~~ () (menej) (viac)
Existenciální drama a nejdospělejší PIXAR. Trochu jsem se obával, že se tu bude recyklovat Inside Out, ale Pete Docter nakonec celou dobu příjemně překvapuje. ()
Nový Pixar je rozhodně opět nápaditý s velmi dobrým tématem k zamyšlení a i ucházející odpovědí na otázky ve stylu "Co je smyslem života?". Mám rád Jazz, mám rád i hudbu Trenta Reznora (a je tam poznat!), takže tady určitě spokojenost. Animace také výborná (ale tak Pixar, že...). Po stránce námětů k zamyšlení rozhodně docela bohatý film, ale z nějakého důvodu jsem to tentokráte tolik neprožíval, jako ty pro mě nejlepší animáky tohoto studia a tak z toho ten nezapomenutelný pocit, který se dostavuje u těch pro mě nejlepších děl, prostě nemám. Ale i tak silné 4*, bodově 8,4/10 ()
Nebýt překotného konce mohlo to být zase jednou dokonalé. Pixar ale přestává dělat věci pro děti. Duše je dospělá, komplexní, místy až hororová a řekl bych, že bude prckům těžko pochopitelná. Přesto prvotřídní práce. Krásný svět a spousta imaginace. ()
V průběhu sledování mě napadlo, že ty spirituálněji laděné pixarovky typu V hlavě tolik nemusím a třeba konkrétně tu jsem od návštěvy v kině už neměl touhu vidět. A ačkoliv mě Duše vyloženě neohromila, má v sobě tu duši (🙂), jakou třeba mnohé animáky čistě pro děti postrádají a konec mě vyloženě semlel. Něco mi řiká, že s dalším zhlédnutím už půjdu na plný počet a jen doufám, že Pixaru vzhledem k letošním ne úplně přesvědčivým finančním výsledkům právě Soul (jsem zvědav, jaké Disney+ vykáže výsledky) a Frčíme nebude nakázáno více sequelů a budou moct nadále vznikat originály...80% ()
Stejně jako V hlavě jiný a hlavně dospělejší Pixar. Atraktivní pro všechny generace, inteligentní, ambiciózní, nápaditý. Zatímco tehdy se hlavní hrdinka setkávala s Depkou nebo Hněvem, vyhořelý učitel hudební výchovy se potká s věčně nespokojenou duší. V den, kdy se jeho otravně obyčejný život snad začal obracet v lepší příští, smolně šlápne do prázdna a ocitá se ve stavu mezi bytím a nebytím. A v den, kdy se může stát pianistou v uznávané jazzové formaci, má ještě pořád šanci. Samozřejmě jsme za oceánem, takže nechybí srdečná poselství i mírná ztráta originality, dvě postavy se od sebe učí, obohacují a chápou, že život prostě stojí za to, přicházejí lepší i horší místa, s tempem se hlavně v druhé polovině místy zadrhneme, ale ten úsměv na tváři tak nějak zůstane. A hudební složka je moc fajn. ()
O zmysle života, no najmä jeho žití. Proste dokonalosť sama .. ()
Já jsem více než spokojená. Hodně mě to překvapilo, velice originální, chytrý, milý, dojemný, vtipný a hodně dospělý animák. Nicméně si myslím, že Duše je filmem určený více pro dospělejšího diváka než pro děti. Spoustu věcí děti nepochopí a obávám se, že se místy můžou i nudit. Já si film opravdu hodně užila, opravdu chválím Pixar, že se nebojí pouštět do těchto originálních animovaných filmů ()
Reklama