Réžia:
Petr SlavíkKamera:
Martin ŠtrbaHudba:
Michal PavlíčekHrajú:
Karel Roden, Regina Rázlová, Antonio Šoposki, Zuzana Kanócz, Simona Postlerová, Eva Leinweberová, Miroslav Babuský, Natálie Hejlová, David Depta, Jiří Rendl (viac)Obsahy(1)
V príbehu inšpirovanom skutočnou udalosťou žije uzavretý Karel (Karel Roden) vo svete poriadku a prísnych pravidiel, v ktorom ostáva len málo priestoru na empatiu. Svoju extrovertnú a bohémsku matku Matyldu (Regina Rázlová), bývalú barovú speváčku, navštevuje viac-menej z povinnosti. Matylda nečakane príde o byt a Karlovi nezostáva nič iné, ako sa jej ujať. Ich spolužitie je však pre neho katastrofou. Najmä keď vyjde najavo, že Matylda je v počiatočnom štádiu Alzheimerovej choroby. Ako jedno z riešení sa ponúka, že sa o svojráznu babičku postará Karlov syn Pavel (Antonio Šoposki), nezodpovedný vetroplach, ktorý pohŕda otcovou prácou exekútora. Spolužitie troch rozdielnych temperamentov z rôznych generácií v spoločnej domácnosti prináša množstvo humorných momentov, ktoré s postupujúcimi príznakmi choroby dostávajú skôr tragikomický nádych. Zdanlivo bezvýchodisková situácia obráti tejto rodine život naruby, ale tým, že sa nevzdávajú, urobia niečo dôležité nielen pre Matyldu, ale aj pre seba. (Bontonfilm SK)
(viac)Videá (2)
Recenzie (180)
Alzheimer je krutá nemoc a nemůže nikdy dopadnout dobře. Ze začátku mě film hodně bavil svými nápady a zajímavým dějem, bohužel druhá polovina mě už ničím nepřekvapila. Zásadový exekutor se stal lepším člověkem a celé to samozřejmě skončí pohřbem. Když už předem víš, jak to všechno dopadne, tak tě to prostě moc nebaví... Nicméně natočené to nebylo vůbec špatně a Karla Rodena mám rád. ()
Nevím proč, ale sebelítostivý a vypočítavý cizopasník jménem Simona Peková (Přišla v noci) mě lákal víc než jiná silná ženská hrdinka: Matylda. Nakonec vyšlo filmové setkání i s touhle matinkou a právě ona doslova naruší život svému synovi, spořádanému rozvedenému exekutorovi. Stejně jako Peková i Regina Rázlová představuje spontánní živelnou ženu, u které se ovšem objevují symptomy Alzheimerovy choroby. Navíc za podivných okolností přišla o byt a systematickému a emočně chladnému synovi Karlovi nezbývá (zatím) nic jiného, než vzít matku k sobě. Nástup nemoci je navíc plíživý, takže některé kroky syn připisuje matčině spontánnosti až ztřeštěnosti, posléze začnou dle očekávání vyplouvat staré rodinné křivdy. I Přišla v noci pracuje se silnou ženskou postavou i s tématem mezigenerační odcizenosti, přičemž vytahuje i další těžké motivy. Pár přehmatů tam určitě bylo: kupříkladu chování zaměstnanců pečovatelského domova, okatě soustavné přešlapy vnuka, parodická návštěva sociální pracovnice i fakt, že některé vedlejší postavy působí poměrně neživotně. Každopádně skoro každé Karlovo řešení či rozhodnutí má dopad i na další členy rodiny a jejich vzájemné vztahy. Zatímco Karel Roden už je pár let vládcem českého filmu, Rázlová dokazuje, že je škoda, že byla roky mimo filmové dění. Právě oni dva jsou hlavním důvodem, proč si tenhle kousek pustit. Celkově krapet schematické, předvídatelné a manipulativní, protože jediná správná cesta postarat se o nemocného příbuzného je přece doma, ale čtyři hvězdy dám rád. ()
V kolika verzí, kolik zpěváků, v kolika stylech a aranžmá u jedné písně, Waltzing Matilda; a právě tolik - ne-li mnohem víc - je variant milostného trojúhelníku: matka, její syn a jeho žena, ale tahle píseň se jmenuje Stárnutí k smrti (Alzheimer je jen subvarianta). Slavík v zájmu košatosti příběhu přibírá vnuka (ti většinou v chybí) a ošetřovatelky (v širším smyslu, ty chybí jen zřídka). Vyuštěním jsou jen dvě možnosti: matka zemře doma, matka zemře v ústavu. Pokud zemře doma, potom v mezidobí dojde k rozchodu muže a ženy. Žena argumentuje: když v obou případech zemře, proč ji mít doma? Protiargumentace je obtížná. Pokud se zdaří, následuje další argument: proč si tím ničit vlastní života? Na to se už sotva co dá říct. ()
52 %. Nemám rád filmy, ve kterých nemocní buď vědí anebo jakoby věděli, jak svým postižením mohou nadělat lidem kolem sebe co nejvíce pekla ("Václav" - 2007, "Spolu" - 2022). Tento film se měl jmenovat "Utrpení zákona a řádu dbajícího exekutora", neboť film byl především o postavě tohoto člověka. Že jsou exekutoři především krysy, to je asi bez debat. V tomto případě a filmu ale nejde o povolání, nýbrž o osobnost a povahové rysy Karlovy - jeho smysl pro řád a dodržování zákonných norem. Mnoho lidí si přálo prožít citlivý a dojemný snímek pojednávající o přeměně suchopárného člověka v člověka citlivého a milujícího. Pokud vezmu v potaz film "Pohádky pro Emu" - 2016, spatřuji zásadní rozdíl v prožívání zmíněné dojemnosti. Zatímco Ema byla nevinná dívenka, jíž umřela matka, v tomto filmu se jedná o egocentrickou a sebestřednou ženskou, která vnutila svému synovi v jeho útlém věku, aby ji oslovoval křestním jménem, protože mu ani matkou nechtěla být. Tím synovi v jeho dětství nedala tolik potřebný cit a lásku. V jeho dospělosti se spolu moc nestýkali a na stáří přenechá čtyřpokojový byt v hlavním městě podvodníkům. Načež přijede k synovi s tím, že u něj bude bydlet. Předtím mu ale celé roky tvrdila, že Bratislava je její život. Když jí syn naznačí, že je blbá kráva, nařkne jej, že myslí jenom na peníze (už za to měla letět pod most). Zabydlí se u syna, na kterého víceméně celý život kašlala a pokud se jí nelíbila ani ta nejzákladnější pravidla jím nastavená, tak se mu vysrala na podlahu (v lepším případě jen vyhazovala věci na ulici). On to všechno trpce snášel - je to přece jeho matka a nesluší se jí zbavit do pečovatelského domu, přestože se o to jednou pokusil... Zde přichází na scénu Karlův syn - představitel dnešní mladé generace se stylem "staří jsou hlupáci, nám mladým patří svět". Ze starších měl rád jen babičku, protože ta mu půjčila pět litrů na trávu (nevadí, že nevěděla na co, stejně by mu ty peníze dala jen, aby nasrala svého syna). Otcem opovrhoval, protože on je přece ten chytrý a ví, jak svět funguje. Ovšem až do chvíle, kdy zfetovaný a bez řidičáku obrátí auto na střechu i se svojí starou. Pak přijde za otcem s klasickým "tati, pomož mi". Před tím vším otci vyčítal, že se nechová pěkně k babičce a neumí se o ni pěkně postarat. Při první příležitosti, kdy ji hlídal on, ji nechal na techno diskotéce, načež se mu ztratila. To jsem ještě nezmínil, že byl i odborníkem na pečovatelské domy a když viděl babičku připoutanou k lůžku, ihned se v něm probudilo ono progresivistické hned to natočit na mobil (stejně to dělají ekoteroristi, co zastavují dopravu). Tím vším jsem chtěl jen říct, že jediný Karel byl normální člověk, který dokázal přijmout svůj životní úděl. Kluk byl debil, ale je možné ho omluvit, poněvadž je ještě mladý. A babka byla celý život zaměřená jen na sebe (dokázala být spokojená jen, když se dělalo, co jí se líbilo - např. poslech barových sraček v televizi), kterou je možné omluvit (trochu méně) za její stáří a senilitu. Co se týče sociálního systému, jakož i ostatních systémů na stát napojených, funguje v nich (v celé EU) šílená byrokracie, která prakticky nutí občana lhát, chce-li něčeho vůči státu dosáhnout. Shrnuto: nemám rád filmy (a skutečnost), kdy člověk (ať již vědomě či nikoliv) využívá a zneužívá své nemoci v neprospěch osoby o něj pečující. PS: Moc dobře si uvědomuji, jak je těžké se o takového člověka starat a rozhodně jsem si vědom i neutuchající lásky pečujících rodinných (někdy i cizích) příslušníků. () (menej) (viac)
Na sílu šustí papírem, uhlazeně, přehledně až do omletí ukázkově přežvýkaná zásadní témata. O dvě ligy níž než Přišla v noci (můj komentář) a pořád o ligu níž než Bába z ledu (můj komentář). *~ ()
Galéria (15)
Zaujímavosti (6)
- „Nápad na snímek vznikl před více než sedmi lety, ještě za života mé matky trpící Alzheimerovou chorobou,“ prohlásila scenáristka Nataša Slavíková. (Duoscop)
- Kniha „Mami prosím, mohla bys už umřít?“ od autorky Anette Bouchard je fikcí. Existuje však kniha se stejným tématem „Mami, kdy už konečně umřeš?“ od Martiny Rosenberg. (sator)
- Natáčelo se v Bratislavě, Praze, Plzni a Étretat ve Francii. (griph)
Reklama