Réžia:
Oliver StoneKamera:
Robert RichardsonHrajú:
Val Kilmer, Meg Ryan, Kathleen Quinlan, Kyle MacLachlan, Frank Whaley, Kevin Dillon, Michael Wincott, Michael Madsen, Josh Evans, Costas Mandylor (viac)Obsahy(1)
Rok 1965. Začínající básník Jim Morrison založí s hráčem na klávesové nástroje Rayem Manzarkem, bubeníkem Johnem Densmorem a kytaristou Robbym Kriegerem hudební skupinu, kterou nazvou The Doors. Hrají po různých klubech v Los Angeles, až upoutají pozornost producenta Paula Rotchilda.
Rok 1967. Doors mají velký úspěch na koncertu v San Franciscu a dostávají se do populárního televizního pořadu Eda Sullivana, kde Morrison způsobí skandál, když odmítne cenzurovat jeden ze svých textů. Morrison se dostává do newyorského hédonistického prostředí, jemuž vévodí Andy Warhol. Má řadu přechodných známostí, což vede k častým hádkám s jeho dívkou Pamelou.
Rok 1968. Při koncertu v New Havenu je Morrison přistižen s jednou ze svých milenek při sexuálním styku v zákulisí. Policie koncert rozpustí. Morrisonovo nadměrné pití a užívání drog vede k častým konfliktům s ostatními členy skupiny. O rok později vede koncert v Miami k Morrisonovu obvinění z veřejného pohoršování. Skupina se rozpadá.
Rok 1971. Morrison odjíždí do Paříže. Ve věku pouhých 27 let je nalezen v koupelně svého bytu mrtvý.
(oficiálny text distribútora)
Recenzie (572)
Více než dvouhodinový drogový a alkoholový trip, šedesátá léta především "jedné komunity", bez nějakých příkras, tak jak je zřejmě prožíval i Oliver Stone. Jeho pohled na věc je z filmu cítit, přesto ty zásadní reálie zůstávají, což je samozřejmě dobře. Vyprávění a vlastně i celou atmosféru Stone nestaví na hudbě The Doors, ta silný příběh pouze vhodně doplňuje. Čímž rozhodně nechci říct, že by koncertní pasáže byly slabší, tak tomu určitě není. Přesto, styl vyprávění příběhu je fantastický, atmosféra šedesátek v něm naprosto opojná, hudba je skutečně už jen dokonalým doplňkem. Až neskutečně dokonalým, co říci k Valu Kilmerovi? Je Jimem Morrisonen, to vlastně stačí. Udivuje mě jediné, jak je možné, že po tomto neskutečném výkonu, nepřibývaly v jeho filmografii žádné velké hity, ale spíše béčka, či vedlejší role. Tohle je opravdu velká škoda! Každopádně tak jako The Doors nejsou pouze o Jimovi, filmový The Doors zase nejsou pouze o Valovi. Velmi mile překvapila jinde ne až tak výrazná Meg Ryan a fantastický byl i například Kyle MacLachlan. Ono obsazení kapely se vůbec povedlo a ne jen ji, ale i jejího blízkého okolí, herci do rolí opravdu sednou. Stejně tak filmu sedne i jeho kamera, taková snová, zase opojná... vlastně ty Jimovi snové pasáže, jsou dokonalým únikem z reality světa a oddechem v nepřetržité jízdě. 85% ()
Asi jediné přesvědčivé zpracování života legendárního zpěváka Jimi Morrisona se skvělým Valem Kilmerem. Myslím, že hodnota tohoto filmu klesá úměrně s počtem pamětníků, kterým to jméno něco říká. Come on baby, light my fire .... ()
"I am the lizzard king, I can do anything." Stone si v mých očích konečně polepšil. Co jsem tak slyšel, je tam hodně věcí dost nepřesně a něco si Stone prostě vymyslel, jsou tam věci, co se daly rozhodně vypustit a některé aspekty příběhu, co by mě víc zajímaly, jsou zase jen nakousnuty... Ale to všechno je mi nakonec tak nějak jedno, protože tenhle film ve mě zanechal velice silný dojem a posílil mou (už tak silnou) lásku k The Doors... Nejvíc si tady cením toho, že psychedelická, trippy kvalita hudby kapely se promítla i do způsobu, jimž byl film natočen. Jo a Kilmer je absolutně fantastický, v tom se asi všichni shodnem. My Ranking of Jims and Pams: 1. Jim a Pam z Kanclu 2. Jim Morisson a Pamela Courson.9/10 ()
The Doors je jedna z mých nejoblíbenějších kapel, tudíž mohu být rád, že dostala (či spíše Jim dostal, protože právě na něj je to celé centrované) takhle působivou a odvážnou biografii. Žádné načančané Bohemian Rhapsody. Film se zaměřuje na temnější tendence Morrisonova charakteru, jež přes sebedestrukci vedou k jeho brzké smrti. Bohužel to není dostatečně narativně a psychologicky rozpracované, aby to diváka uzemnilo. Lze děj zredukovat na typický příběh o rockové hvězdě, která se po svém velkém vzestupu začne nezřízeně oddávat drogám načež si svou zhovadilostí zprotiví své přátele z kapely a nakonec zemře. To jsme viděli mnohokrát. Proto bych uvítal, kdyby scénář více prozkoumal Morrisonovo zaujetí dionýstvím, mysticismem, chaosem a smrtí, jež ho nakonec pohltí. Přesto to, co tato zaujetí vyprodukovala, má hodnotu a sílu, proti níž jsou spořádané životy mnoha oveček a konformistů postižených rigidním smýšlením jen prdem ve větru. Val Kilmer se do Jima vyloženě převtělil. Dokonalej casting - Vypadá jako Jim, hýbe se jako Jim i zpívá jako Jim. Filmařsky je to také dokonalé. Kamera, kulisy, komparz, střihy a přechody tvoří něco, co se člověku zaryje do paměti, i kdyby mu to bylo obsahově protivné. Absence větší hloubky je to snad to jediné, co nenaplňuje potenciál, jež tato látka má. Klidně bych to natáhl na 3h, ukázal více Jimových exesů, zaměřil se více na jeho vztahy s dalšími členy kapely i partnerkou, kteří jsou opomíjení, zaměřil se více na obsahy, z nichž tvůrci čerpali i na Jimovu psychologii a na tvůrčí procesy i jejich hudbu jako takovou - přesněji na to, proč je tak unikátní (Něco z dokumentu When You're Strange: "...Přenáší posluchače do temného světa snů. Něco z této zvláštnosti pramení z nepřítomnosti basáka. Takže bylo na Densmorovi, aby držel tempo. Díky jeho jazzovému cítění bylo jak přesné, tak zároveň nepředvídatelné. Flamenco, které ovlivnilo Kriegera, přineslo další vrstvu mysterióznosti. Nikdy nepoužíval trsátko. Doprovodnou i hlavní linku hrál pouze nehty. Ale zvuk se potřebuje o něco opřít. Manzarek objevil basové klávesy a basovou linku hrál levou rukou, zatímco pravou hrál akordy a Bachovské bluesové linky. Klávesy připomínaly karneval. Byly zároveň hravé i temně znepokojivé. Není náhodou, že jejich druhé album Strange Days mělo na obalu cirkusáky. Ale jestliže kapela měla surreálnou příchuť pouťové atrakce, pak Morrison byl tím šílencem na visuté hrazdě. Ray ho považoval za šamana, který vedl své následovníky do světů, do kterých se báli sami vstoupit...") ()
Kyselina, Dionýsos a Bushmills. ()
Stone dostál svého režiserského umu natáčet ožehavá životní úsilí a události hl. co se týče veřejně známých osobností kolem USA a i zde potvrdil v rozšafné produkci tehdy namakaného Kassariho, který na obsazení ani výpravě nešetřil ukázat bohéma a narcistního poloboha v jeho dokonalé póze umělce, sexuálního požitkáře, architekta nadpozemského světa s tváří úžasného Vala Kilmera, který se do role naprosto vžil. Parádní a divoce atmosférické a věrné koncerty stále slavnější hippie skupiny a čím dál větší vnitřní boj frontmana ustát vlastní ego milovaného i nenáviděného zpěváka utápějícího se v drogách. V menších rolích se tu objeví i vizuálně přesný Crispin Glover jako pop artista Andy Warhol a jeho mini vsuvka s telefonem k bohu a televizní moderátor CBS Ed Sullivan v roli Will Jordan. 80% ´´brali sme drogy, abychom si rozšířili obzory, né aby nás to zničilo.´´ ()
Tak, asi budu muset přehodnotit všechna svoje dosavadní hodnocení, nic lepšího než Doors jsem totiž ještě neviděl... Nemám absolutně nic, co bych moh' tomuhle filmu vytknout, naprosto dokonalé... ()
Typický Stone: neschopnost rytmizovat zahlcené vyprávění, symbolika pro základní školy a exaltované opájení se trivialitami. ()
Dlouho jsem si tento film užíval a do doby jeho slhlédnutí jsem DOORS nijak moc neznal. To co předvedl Val Kilmer pod dohledem p.Stone... ()
Ten film jsem viděl poprvý někde v polovině 90. let, v tu dobu jsem byl hudebně někde úplně jinde (to jsem snad poslouchal Industrial nebo EBM) a ani jsem ho snad nedokoukal a po více jak deseti letech, jsem ho zkouk podruhý, už taky proto, že kapelu The Doors teď uznávám a např. album Waiting for the Sun pokládám za jedno z nejlepších alb vůbec a byl jsem z toho filmu absolutně nadšen. Sice moc nemusím macho režii Olivera Stonea, ale zde se docela krotil a soustředil. Atmosféru a ducha té doby zachytil tak úžasně, že nejeden člověk by zatoužil po úplný svobodě duše, těla i mysli, tak jak to prožíval Jim Morrison. Co se musí Stoneovi uznat je to, jak se vypořádal filmově s Morisonovou smrtí, o které se vedli dlouhou dobu debaty, dokonce se nekonala ani pitva, takže se pravda neví dodnes. Navíc Val Kilmer mile překvapil, když Morrisona nehrál, ale byl Morrisonem doslova a do písmene, dokonce veškerý texty sám odzpíval (kam se dívala akademie, když ho ani nenominovala na oscara, když si ho bez debat zasloužil za tuto roli na místo Anthony Hopkinse, který by si ho zas zasloužil spíš v roce 1993 za Soumrak den, ale to je už jiná historie). Meg Ryan nebyla nikdy sladší a sexy, a co jsem viděl její poslední filmy, tak už ani asi bohužel nebude. Ve filmu zazní snad všechny slavný písně kapely i míň slavný, zůstává jen otázkou, proč byl tak skromnej soundtrack. No v každým případě jde o vyjímečný film a žádnýmu milovníku filmu by neměl zůstat nepovšimnut. Bezkonkurenční psychedelický trip. ()
Vynikající autobiografický snímek,opravdu jeden z nejlepších co jsem viděl. Val Kilmer je skvělý a postava Morrisona mu sedla tak že ji snad ani nemusel hrát. Film má spád a díky výborné réžii ani chvíli nenudí. (což u autobiografických snímků nebývá pravidlem) Určitě bych ještě vyzvedl obrazovou a výtvarnou stránku snímku,jelikož si to zaslouží. Lépe příběh o krátkém ale vyčerpávajícím životě Jimmyho Morrisona asi nešel natočit. ()
Snímek se bohužel nevyrovná jiným hudebním (např. Ray nebo Edith Piaf). Jde samozřejmě o trochu odlišné ztvárnění - s menší dějivostí a naopak více emocionální až fantazijní. Tak jak je k zdrogované partičce ze 60. let třeba přistupovat. Pro mě osobně silně citová záležitost, hudba, doba i feťácké úlety jsou prostě extra parádní, ale film mě zcela neuspokojil. Něco tomu na plné hodnocení schází, či přebývá? 8/10 ()
Musím sa priznať, že na hudbe Doors som nikdy príliš neulietaval (nie že by som nepoznal žiadnu ich pesničku). Ale po tomto snímku som si zohnal čo najviac ich pesničiek. To, čo tu predvádza Val Kilmer je neuveriteľné (a to som ťa doteraz príliš nemusel Val:D). Podoba so skutočným Jimom Morrisonom je až zarážajúca. A výkon sa proste musí vidieť. To malo byť na Oscara. 90%. ()
Na tomto snímku je krásně vidět, že hudební géniové jako Cobein, Hendrix, Morrison a mnoho dalších nemají na růžích ustláno. Val Kilmer snad v tomto filmu ani nehraje, ale to Jimiho Morrisona oživili pro natočení tohohle filmu, jinak si to vysvětlit neumím. Pro fans Doors povinné! ()
Jeden z najúžasnejších hudobných filmov, aké som mala možnosť vidieť, ak nie ten najúžasnejší. Nezabudnuteľná scéna počas piesne The End. Skvelé. ()
Lépe si film o Doors nedokážu představit. Doors jsou pro mně společně s Pink Floyd nejoblíbenějšími kapelami a doslova jsem byl unešený, jak se dokázal Stone vcítit do jejich osudů (především Morrisonova) a do období šedesátých let (ke konci tedy už sedmdesátých) celkově. Geniální dílo, které poutá nejen výkonem Vala Kilmera (v tomto případě je neudělení Oscara opravdu mimo...), ale vůbec celkovým podáním. Stačí jen, když si vybavím pasáž "The End", odehrávající se uprostřed pouště a postupně přecházejíc do Whiskey Go Go klubu a naskakuje mi husí kůže. ()
Moc se mi líbil začátek - básničky, scéna na poušti... O určitého momentu mi ale přišlo, že se koukám na film o starém Římě - zobrazování úpadku, úpadku a nějak už ničeho dalšího. Těšil jsem se, že se tahle monotónní linie přetrhne až Jim s Pam odjedou do Paříže. Jenže Jim si po procesu zašel už jen na jednu dětskou oslavu, a pak už byl ve vaně; mrtvý. To mě trochu zklamalo. I tak je to ale moc pěkný film. ()
Film mne jako fanouška bavil po celou dobu, užíval jsem si 60.léta, písničky a hlavně výkon Jima Morrisona, pardon, tedy Vala Kilmera :) ()
Tento film ve mě dlouho dozníval, po prvním dokoukání jsem měl rozpoložení pocity a dal jsem 3* ale s odstupem času jsem se hodně zaposlouchal do The Doors a ten film si mě po druhý získal na plný počet. Val Kilmer zahrál jak král Jima Morrisona a jeho rocknrollový styl ... Samí drogy,debky, alkohol,děvky, záchvaty, halucinace, sláva, zpěv, texty, fanoušci, hotely, sex, kapela, život, Francie, smrt, konec..... THE DOORS ()
Reklama