Réžia:
Andrea SedláčkováScenár:
Andrea SedláčkováKamera:
Jan Baset StřítežskýHrajú:
Judit Pecháček, Aňa Geislerová, Roman Luknár, Eva Podzimková, Ondřej Novák, Roman Zach, Igor Bareš, Jiří Wohanka, Ondřej Malý, Taťjana Medvecká (viac)Obsahy(1)
Život nehrá fair. Príbeh o mladej atlétke, ktorá sa v normalizačnom Československu dostane do štátom riadeného dopingového programu. Mladá talentovaná šprintérka Anna sa pripravuje v stredisku vrcholového športu na olympijské hry a i cez svoj zlý kádrový profil je zaradená do programu špecializovanej lekárskej starostlivosti. Jej matka bývalá tenisová reprezentantka, začne mať podozrenie, že nové podporné prostriedky ktoré jej dcéra dostáva sú v skutočnosti zakázaným dopingom a začne viesť súboj s totalitným režimom v ktorom sa nehrá podľa pravidiel fair play. (STV)
(viac)Recenzie (689)
Přímočará a předvídatelná, nicméně dostatečně nepříjemná výpověď o tom, že komouši s lidským osudem fair play nehráli. 7/10 ()
Geislerka hraje už jen tak z principu. Film jinak povedenej, ale top strop to není. Hodně ale cením téma a fakt, že jde o jinej film, než na kterej jsme u český produkce, která je kompletně jak přes kopírák, zvyklí. 70 % ()
2-3* ()
Na současné české filmové poměry snímek, který potěší nejen díky hercům, ale také zajímavému příběhu a otázce dopingu. Jde rozhodně o příjemné překvapení! ()
Ono je to dosť desivé, aké praktiky v športe fungovali za komunizmu. Už tu bolo veľa filmov z toho a o tom období, no Fair Play je svojím spracovaním skôr intímnou výpoveďou o túžbach, ambíciach a budúcnosti mladej generácie, ktorá musela pod tlakom spoločnosti robiť zásadné rozhodnutia. ()
Velmi smutný film z šílené doby. Je dobře, že i toto téma - doping vrcholových sportovců - někdo převedl na filmové plátno. Kolik asi bylo takových sportovkyň a sportovců co nechtěli nic brát, ale museli... Příběh Anny je o to smutnější, že na její matku už režim něco měl a mohl tedy vesele vydírat vyškrtnutím ze svazu a znemožněním odjezdu na olympiádu... Kolik sportovních ,,lékařů'' za cenu navýšení výkonu vědomě svým svěřeným vytrénovaným ovečkám pumpovalo do žil chemické sajrajty? Ačkoliv film tak nějak zvolna plyne jako celá ta osmdesátá léta v Husákově půlnočním království a nejsou v něm žádné vyhraněnější scény (snad kromě budíčku STB), přesto na diváka plně dopadá celá ta zrůdnost režimu. Herecké výkony byly vynikající ať už se jedná o matku Anny Aňu, opravdu skvěle odporného Bareše a samozřejmě hlavní hrdinku zahranou Judit Bárdos. Ta je navíc velmi pekná baba :-). Jinak ty osmdesátky byly znázorněny naprosto dokonale i s celou tou svou šedí a opadanými omítkami na domech. Žádné barevné Vyprávěj, ale opravdickej hnusnej socík. Říkám stejně jako u Pout: Tfuj, ještě že už je to pryč ! 4 ampulky béčka * * * * ()
vynikající. nebýt toho šíleného záchvatu kašle v počátku filmu, kdy jsem přes slzy neviděla. překvapil mě detail, s jakým filmaři vytvořili atmosféru 80 let a to do nejmenších podrobností. od povlečení peřiny po původní vestibul metra muzeum. Judita hraje perfektně. Snad nejlepší byl ten její pohled při vyšetření, kdy jí došlo, že jí tajně dávají stormbu. Tyto pohledy "prozření" (např. Harry Potter při dozvědění se, že musí zemřít) při správném zahrání role prostě trhají srdce. Možná bych ubrala nějaké ty sexuální scény (dívat se na to a mít vedle sebe babičku....), myslím, že se tam moc nehodily. Film možná trochu kombinuje moc věcí najednou - a pár chvil mám dokonce pocit, že se dívám na Životy těch druhých. Ale film mi uvízl v hlavě, Aňa byla v roli perfektní, ten trenér, kterého jinak neznám taky a vůbec. Jsem ráda, že máme v českém repertoáru zase kvalitu. ()
Azda najväčším problémom Fair Play je jeho neschopnosť vytvorenia vlastnej identity; podriadenie divácky ústretového príbehu naivite hlavnej hrdinky. Nakladanie s reáliami je skresané len do niekoľkých čiernobielych figúr, ktoré spĺňajú rolu stelesnenia dobra (tréner, matka) a zla (ŠtB, štátna mašinéria), resp. čestného jedinca a skazeného systému. Konanie postáv a dialógy sršia alibizmom, ktorý nič na situácii nemení, len problematiku značne banalizuje a znevažuje v neprospech vyústenia a emócií, ktoré má (malo by) vyvolať. Narúšanie intimity Anny je čisto účelovým krokom pre načrtnutie vzťahu k športu. Beh bol vždy symbolom úniku, slobody, a inak to nie je ani tu. Iné postavy však nachádzajú únik v zakázanej chémii, ktorej hrdinka trvalo odporuje, čo sa stáva nosným motívom. V konečnom dôsledku tak film nie je ani o športe, ilustrovanom fyzicky náročne pôsobiacimi scénami (pri ktorých je zručne využívaný steadicam), ani o súboji so socialistickým zriadením, ako skôr snahe vyrovnať sa s ním po svojom. Sedláčková si úplne dokonale neporadila s figurálnosťou na najjednoduchšej úrovni (scéna, v ktorej Anna stojí vedľa obrej busty Karla Marxa, zdôrazňujúcej mohutnosť a silu socialistického štátu, je až na smiech) a casting má tiež svoje muchy - tú najväčšiu vidím práve v obsadení Judit Bárdos, ktorá do už tak jednoduchej postavy mimo obnaženého tela vkladá minimum (argumentovať úsporným herectvom považujem v tomto prípade za bezpredmetné a mimo realitu). Ostatní si oveľa lepšie nevedú. Oslavné reči sa minuli účinkom a tunajšia dobová atmosféra šla absolútne mimo mňa, za čo môže čiastočne aj výber hudby (Žbirka nikdy nebol mojou šálkou kávy a skladby, z ktorých cítiť jeho niekdajšiu hudobnú produkciu sú vyčpelé). Korunovanie emblémovým záverečným záberom totožným s úvodom však ukazuje, že aspoň vo formálnej stránke má Sedláčková, narozdiel od plochého obsahu, trochu jasno. 40% ()
Očekávala jsem sportovní film, ve kterém se bude makat a ono se to tu místo toho točí téměř celou stopáž jenom kolem píchání. Furt dokola a často nezáživně. A úplně nejmíň smyslu to má, když se tu píchá i "v tom smyslu". 50℅ ()
Z povedenějších filmů poslední doby, nicméně závratě mi nepůsobí. Všechno to nějak plyne, tak jak to ani jinak plynout nemůže, věci, příhody a vztahy se spíše popisují, než by se skutečně dály, trošku to zavání postupy standardní televizní inscenace. Ale - díky za námět. ()
Socialistické zřízení svlečené do naha, dostává páskem přes prdel. Zarytý komunista bude běsnit. Ukázat to nejhorší a zaobalit do toho celou společnost. Zarytý "demokrat" si bude libovat. Byly to kurvy a neštítili se ničeho. Film odhalující, ukazující, ale také utvrzující. Jsou dnešní sportovci do podobných přečinů nuceni? Ovšem, že ne. Vlastní vůle je v tomto případě důležitější, než jakékoli politické zřízení. Ztráta i znovu nalezení důvěry v sebe sama i v druhé. Snímek se mohl klidně odehrávat v současné době, nicméně režisérka zvolila jinak. Chtěla do toho politiku. Hlavně společenskou morálku vzniknuvší z politického zřízení. Chtěla to tak, a natočila to výborně. Skutečně, celková, skvělá režie, jemná hudba a především skvostné duo Geislerová s Judit Bárdos, drží mé hodnocení velmi pevně. Třetí setkání s Andreou Sedláčkovou opět výborné. [Kino Citadela - Litvínov] ()
Výtečný film, na který jsem se hodně těšil. Hlavní postava - výborná Judit Bárdos - je strašná sympaťačka a člověk jí prostě musí držet palce, aby to všechno dobře dopadlo. Naopak má oblíbená Eva Josefíková je zde zcela upozaděna do role nevýrazné a hloupé holky, která je zde jen do počtu. Film mě v první řadě nadchl svým námětem - nejenže jsem neměl o dopingu za totáče ani ponětí, ale i v kontrastu se soudobou českou produkcí, která se vrací před rok 1989 (Hřebejk a spol.), hodnotím tento film jako osvěžující závan scenáristické invence, který tu chyběl. Největší devizou snímku je ovšem podle mě dvojí rovina, v níž se odehrává děj a která dává titulu filmu nový význam. Hlavní hrdinka je zde vystavena nejen morální otázce dopingu, ale i problému vlastního svědomí (který řeší především její matka) v nelehké době. Obklopena samými amorálními sviněmi musí volit mezi autentickým životem v pravdě a prominentní sportovní kariérou, podmíněnou nevratnými ústupky ze svých zásad. Spolu se svou matkou nakonec nachází odpověď, která celý film završuje emotivním závěrem, při němž jsem byl dost naměkko. Skvělý film, kterému by šly za mě vytknout jen drobnosti. ()
Udělejme si malou statistiku. Je to již čtvrt století, kdy většina českých filmů řeší zlotřilý komunistický režim, bez invence, bez uměleckých schopností, ale ono to u agitek asi není ani třeba. Z toho snímku jsme se dozvěděli, že kdo nebyl estébák, byl disident, nebyl-li ani jedno, byl emigrant. Je tedy s podivem, že režim vydržel tak dlouho, když estébáci byli v tak nevýhodné menšině. Pak jsme se z toho filmu dozvěděli, že po steroidech rostou chlupy a zanikají ňadra. Možná je má Bárdos jen po tatínkovi, ale tomu příliš nevěřím, neboť jsem přesvědčena, že zdravý jedinec mužského pohlaví má prsa větší. Agitační filmy se nikdy příliš nesoustředily na logiku jednání svých postav, ale co je příliš, to už je skutečně moc. Fair Play bylo hodně blbé. A když se vrátím zpět ke statistice, hráli v něm jen dva herci, Geislerová a Bareš. Ty okolní šmíráky nepočítám. Za těch asi 10%, které se věnovaly sportu, bych ráda udělila půl hvězdičky. ()
Perfektně vysoustružený snímek, paradoxně možná až moc. Jednoznačná pozitiva jsou zde dusivá atmosféra, parádní kamera a hudba, vhodně vybraný casting. Ovšem jediný problém, který s filmem mám, je scénář, jehož repliky šustí papírem a znějí, jako by vypadly z nějaké laciné příručky pro scenáristy. Víte přesně, co se v dané scéně stane (ba i co přesně postavy řeknou), což je po čím dál tím více ubíjející a ke konci filmu už pomalu k nepřežití. To je bohužel častý problém u autorských filmů, kdy je na pozici režiséra a scenáristy jedna a tatáž osoba. Jinak jde o profesionálně odvedenou práci a poctivé filmařské řemeslo, které se u nás tak často nevidí. Za to rozhodně palec nahoru, ale na zadek jsem si z téhle "férovky" tedy nesedl. ()
Legendární Jarmile Kratochvílové, nepřekonatelné rekordmance běžeckých tratí, se ježí ochlupení, když kolem ní proběhne její filmová konkurentka, sprinterka Anna Moravcová. Socialistickým státem řízený dopingový program, kdy po anabolických steroidech se z žen stávaly chlupaté mužatky, ovšem jejich nadlidská výkonnost jim přinášela výsledky v podobě vítězství a do té doby nepokořených rekordů, je málo propírané téma, ačkoliv se o něm ví. Film Andrey Sedláčkové se vydává zpět po síti času do osmdesátých let minulého století, do tehdejšího Československa, kde mladá vrcholová sportovkyně zažívá sportovní dril, milostný vztah a společné bydlení s mámou. A ta máma navíc napomáhá protistátní činnosti stíhanému chartistovi (Roman Zach), takže se jí brzy na paty pověsí StB na čele s hlavním vyšetřovatelem (Igor Bareš). Judit Bárdos ve své nejvýraznější roli, a to v době vzniku filmu rozhodně nebyla nikterak známou herečkou. Věkový rozdíl mezí ní a její filmovou mámou Annou Geislerovou je jen 12 let, takže to dost často vypadá, že se jedná o starší a mladší sestru. Mě ale spíše zajímalo sportovní prostředí, které je vykresleno nadmíru dobře a uvěřitelně. Pokud sportovkyně nevykonávala přesně to, co chtělo a ukládalo jí vládní Ústředí, tak to také mohlo nadobro znamenat i konec její kariéry. Sympatická atletka Anna tedy bojuje s nelichotivým systémem, zakázanou látku hází do odpadkového koše, ovšem netuší, že její trenér (Roman Luknár) se tajně domluvil s její mámou, takže stačí jen pozměnit krabičky a v těle rázem nekoluje domnělý vitamín, nýbrž pořádné svinstvo. Ovšem vidina letní Olympiády a splnění kvalifikačního limitu pro účast na ní je pro sportovní svaz prvořadý úkol, takže nějaká psychická nepohoda mladé sprinterky rozhodně nemůže zamezit jeho plány. Film působí sugestivně. Sedláčková se vzepjala k velkému režijnímu výkonu, ačkoliv její tvorba do té doby zahrnovala většinově jen televizní počiny. Dobová atmosféra skvěle funguje, zdařilé herecké výkony ji vhodně podtrhují. Před životopisným sportovním dramatem Zátopek vznikl mnohem lepší film. Kdybych se měl rozhodovat, který si pustit, tak určitě to bude tenhle snímek. 8/10 ()
Rob Roy to vystihol úplne presne. Film v médiách prezentovaný ako niečo nové a iné na téma komunizmus, a ono je to pritom úplne to isté, akurát sa tam trochu behá. Atmosféra tak depresívna, akoby za bolševikov neexistovala medzi ľuďmi jediná - čo i len sebemenšia radosť zo života. To ich teda rozhodne neobhajujem, ale všetkého zas s mierou. Ani jedna scéna na odľahčenie, ani jeden úsmev, len všadeprítomná paranoja a utrpenie. Hořící keř robil to isté, Sedláčkovej filmu však chýbajú jeho herecké výkony a hlavne výborný scenár, navyše hlavná predstaviteľka by mala vedieť viac, ako len uveriteľne plakať, pričom ani to jej úplne nejde. 3 hviezdy, 65% za záverečných desať minút. A že to nie je tak násilne ambiciózny nepodarok ako Ve stínu, je bohužiaľ chabá útecha ()
Kľudne by som dal Fair play štvrtú hviezdu, lenže....Film síce vyzerá aj 25 rokov po revolúcii stále ako televízna inscenácia, ale povedzme, že sa jedná o autorský zámer, natočiť túto tému komorne a s koncentráciou na tých pár dôležitých postáv. Takže problém má so zopár klišé, ako Geislerová, ktorá sa po výsluchu musí pozvracať, to vidím v každom druhom filme a takéto scény už budem pretáčať, preklikávať, zatvárať oči. Nič originálnejšie sa na vyjadrenie psychickej nepohody nedá vymyslieť? Prečo preboha tvorcovia prezrádzajú, v ktorom roku sa film odohráva, keď si to môžu nechať ako tromf na konci v podobe prekvapivej pointy, ktorá by navyše skvele v kontexte filmu fungovala? Keď viem, ako to skončí, tak to jednoducho ani pri skvelom tempe a dobrých hereckých výkonoch nemôže byť ono. Alebo si Sedláčková myslí, že publikum navštevujúce dnes kino nevie, čo sa v roku 1984 odohralo? Možno nevie, hádať sa nebudem. ()
Miro Žbirka to ví, život prostě nehrá fér a je otázka, jak se s tím vypořádat. Hrdinové snímku Andrey Sedláčkové tápou a hledají cesty ven stejně jako každý z nás...systém z venku ovlivňuje jejich osudy víc, než by si přály a problémy se kupí. Snad díky schopné dramaturgii, přirozenému vyprávění, snad díky blízkosti prostředí českému diváku, je velmi jednoduché se postavami ztotožnit, porozumět jejich pohnutkám i nečernobílosti situace, vklouznout do děje, řešit s nimi náročné situace, držet jim palce a pobrečet si nad marností určitých systémů... ()
Tlieskam mladej Judit Bárdos, pretože jej výkon bol skutočne prirodzený a ja som jej to fakt verila. Téma dopingu v kinematografii nie je nejak zvlášť často rozoberaná, preto ma aj celkové slušné spracovanie filmu potešilo. Dávam silné tri, do štvorky mi v celkovom deji chýbalo viac driveu, energie a dramatickosti vzhľadom na závažnosť myšlienky. ()
Spoilery! Navzdory velice atraktivnímu tématu, jsem se bohužel značnou část stopáže nudil. Judit Bárdos se zřejmě musela do své role prokouřit, jinak si nedovedu vysvětlit, proč byla pro hlavní roli vybrána právě ona. Byla docela zoufalost ji sledovat, kterak se trápí. Také bylo docela divné sledovat matku a dceru, které na oko působily takřka stejně staré. Neubráním se pocitu, že nám toho režisérka nabídla přeci jen trošku málo. Ve filmu o komunismu a "hrozně děsivém" dopingu sledujete prakticky jen to, že hlavní hrdince neteče krev z vagíny tak často, jak by si přála. Jediným pozitivem je snad pouze závěr, kdy na diváky nečeká nějaký pohádkový happyend, ale snímek končí tak, jak by zřejmě končil i mimo kamery. Trošku to s tou touhou o obyčejný film tvůrci přepískli. 2 kousky. ()
Reklama